Справа № 127/25140/21
Провадження № 22-ц/801/819/2022
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2022 року	Справа № 127/25140/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М.,
суддів: Ковальчука О.С., Сала Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Луценко Л.В.,

ВСТАНОВИВ:
  У вересні 2021 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» та в подальшому, змінюючи предмет позову просив визнати протиправними та скасувати накази про його звільнення , поновити на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Позовна заява мотивована тим, що наказом відповідача від 01.11.2019  ОСОБА_1  прийнято на роботу на посаду директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця». Позивач  вказує, що у період з 02.06.2021 по 18.06.2021 перебував на лікарняному. 
04.06.2021 в.о. директора з економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» підготовлено подання № ЦЦБ-14/96, щодо невиконання позивачем посадових обов`язків на належному рівні. Після чого, ОСОБА_1  22.06.2021 надав проміжкові пояснення по питаннях, які виникли в ході перевірки діяльності очолюваної ним філії. З 23.06.2021 по 20.08.2021 позивач перебував на лікарняному. 
23.06.2021 АТ «Укрзалізниця» було видано наказ №10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким позивача було звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України. 
24.06.2021 відповідачем було видано наказ №11 «З особового складу», яким було визначено, що позивач підлягає звільненню у перший робочий день після завершення його тимчасової непрацездатності. 
25.08.2021 позивач приступив до роботи та у той же день виконавчий директор філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця», не маючи відповідних повноважень, видав оскаржуваний наказ №104/ос, яким звільнив позивача з роботи, про що було зроблено відповідний запис у трудовій книжці.
Підставою для звільнення слугувало те, що 14.01.2021 у супереч вимогам доручення та п.п.7.9,11 Положення №16 філією, яку очолює позивач прийнято рішення про придбання матеріалів, які за цільовим призначенням не відповідають вимогам доручення в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» (далі доручення), без належного обґрунтування потреби у таких закупівлях. Протокол засідання №05 комісії з питань щодо використання незнижувального щоденного залишку коштів з поточного рахунку філії від 14.01.2021 був затверджений ОСОБА_1 .
На підставі затвердженого ОСОБА_1 протоколу комісії здійснено нецільове використання коштів АТ «Укрзалізниця», які надходять від допоміжної діяльності у розмірі 28 800 грн на придбання пластин для оснастки пресу напівсухого пресування СМК 491 у супереч вимогам п.2 доручення.
П.5 доручення відповідальним за виконання доручення визначені керівники та заступники керівників з фінансово-економічних питань регіональних філій, філій.
Так у даному наказі було зазначено, що на виконання доручення позивачем ОСОБА_1 18.02.2020 затверджено Положення про порядок використання незнижувального щоденного залишку коштів з поточного рахунку філії( далі положення №16) та створено комісію з розгляду питань щодо використання незнижувального щоденного залишку коштів з поточного рахунку філії (далі комісія).
Вказаним положенням №16 ОСОБА_1 розширив вичерпний перелік цілей використання грошових коштів, додавши на власний розсуд та без відповідних повноважень «та інших питань господарської діяльності філії, що потребують термінового вирішення».            
              Підставою звільнення позивача стало одноразове грубе порушення трудових обов`язків (п.1 ст.41 КЗпП України). В свою чергу відповідачем не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини вчинення проступку і попередню роботу працівника. Крім цього, у позивача не було відібрано детальне пояснення обставин порушення обов`язків, і обмежився проміжним поясненням, в якому позивач лише просив надати йому час для надання пояснень по суті.
Також, позивач зазначає, що його було звільнено з порушенням строків, встановлених КЗпП України, та наказ про звільнення від 25.08.2021 був виданий неуповноваженою на це особою. 
Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом. 
Відповідач подав відзив на позов до суду, в якому вказує на безпідставність та необґрунтованість вказаних позивачем обставин в позовній заяві, просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Вказує, що позивачем було здійснено порушення трудових обов`язків, що полягає в нецільовому використанні коштів, що мають цільове призначення. Позивачем при використанні вказаних коштів не обґрунтовано необхідність їх використання. Також, порушення трудових обов`язків позивачем було грубим, а тому притягнення його до відповідальності було законним. З огляду на те, що позивача було звільнено правомірно, він не може бути поновлений на посаді та на його користь не може бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. 
Рішенням рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано наказ АТ «Українська Залізниця» від 23.06.2021 №10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Визнано протиправним та скасовано наказ філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська Залізниця» від 25.08.2021 №104/ос, про звільнення ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України. Поновлено позивача на посаді директора філії ««Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська Залізниця» з 26.08.2021. Стягнуто з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 серпня 2021 року по 14 лютого 2022 року в розмірі 561 516 грн. 23 коп. Вирішено питання про судові витрати.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволені позову. 
В якості доводів скаржник посилається на те, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не здійснив оцінку грубості порушення, а послався лише на відсутність обґрунтування ступеню тяжкості вчиненого поступку і заподіяної шкоди внаслідок такого проступку. Також на переконання скаржника, суд неправильно тлумачив норми п.1 ч.1 ст. 41, ч.2 ст. 235, ст. 147-149 КЗпП України. Крім того звернув увагу апеляційної інстанції на помилку суду при обчисленні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема те, що суд, вирішуючи це питання, врахував день звільнення, який є останнім робочим днем позивача. Доводи апеляційної скарги в іншому зводяться до обставин, викладених в відзиві на позов, який був поданий в суді першої інстанції. 
В свою чергу від  ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
В судове засідання відповідач не з`явився. 
Від АТ «Українська залізниця» надійшло клопотання, в якому зазначає, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено Указами Президента України, при цьому по території України постійно завдаються ракетні удари, що є прямою небезпекою для життя, а тому просить відкласти розгляд справи на іншу дату.
Апеляційний суд виходить із того, що скаржник не був позбавлений можливості заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. 
В свою чергу, АТ «Українська залізниця» є скаржником і його позиція викладена в апеляційній скарзі. Скаржник не наводить в клопотанні обставин, які б перешкоджали розглянути скаргу у відсутність представника товариства, а також не мотивує необхідність його безпосередньої явки до суду, тому підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів не вбачає.
Суд визнав причини його неявки неповажними та вирішив розглянути справу у відсутність відповідача. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду відповідає частково.
Судом встановлено, що 01.11.2019 Наказом відповідача № 2120/ос позивача призначено на роботу на посаду директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» з 04.11.2019 на умовах строкового договору строком на 3 місяці ,про що між сторонами укладено письмовий трудовий договір №263-2019 (т.1. а.с.139-146).
Відповідно до п.2.2.8 вказаного договору, працівник зобов`язується забезпечувати цільове використання бюджетних та інших коштів, які мають цільове призначення.
П.6.2 договору передбачено, що до працівника можуть бути застосовані заходи дисциплінарного стягнення відповідно до законодавства про працю України у випадку невиконання або неналежного виконання обов`язків, передбачених договором, статутом товариства та законодавством України.
14.01.2021 за результатами засідання Комісії філії прийнято рішення про здійснення перерахунку коштів головним бухгалтером філії згідно переліку (т.1 а.с.178-181). В даному переліку наявні положення про закупівлю матеріалів для влаштування тактильної плитки на платформах залізниці та пластин для оснастки пресу напівсухого пресування СМК 491, який використовується для виготовлення плитки ФЕМ на загальну суму 28 800 грн.
Наказом № 253 від 28.05.2021 АТ «Укрзалізниця» на період з 28.05.2021 по 03.06.2021 призначено проведення службової перевірки філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» (т.1 а.с.168-169).
22.06.2021 ОСОБА_1 надав пояснення, зі змісту яких випливає, що на час перевірки він був фактично відсторонений від виконання своїх посадових обов`язків та жодних запитань під час перевірки йому не ставили (т.1 а.с.56).
Згідно наказу №10 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 23.06.2021 позивача звільнено за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України. Підставою звільнення стало нецільове використання коштів, у розмірі 28 800 грн., які витрачено для улаштування тактильної плитки на платформах залізниці та пластин для оснастки пресу напівсухого пресування СМК 491, який використовується для виготовлення плитки ФЕМ всупереч вимогам п.2 доручення АТ «Укрзалізниця» від 18.02.2020 №Ц-3/6-79/44-20 (т.1 а.с. 197-201).
На час видачі наказу позивач перебував на лікарняному.
В зв`язку з чим відповідач АТ «Укрзалізниця» видав Наказ № 11 від 24.06.2021, відповідно до якого позивач підлягає звільненню у перший робочий день після завершення тимчасової непрацездатності. (т.1 а.с.202).
25.08.2021 позивач приступив до роботи та відповідно до наказу № 104/ос від 25.08.2021 виконавчого директора філії Ю.Б. Мруць позивача ОСОБА_1 звільнено з роботи за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п. 1 ст. 41КЗпП України, про що зроблено запис в трудову книжку і підставою для звільнення було вказано саме наказ від 25.08.2021  (т.1 а.с. 16).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем порушено трудові обов`язки, так як здійснено нецільове використання коштів. Однак на переконання суду відповідач неправомірно звільнив позивача з роботи посилаючись на п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутні ознаки грубого порушення трудових обов`язків.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством (статі 2, 36, 40, 41 КЗпП України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КзпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу ( ч.3 ст. 41 КЗпП України).
Аналіз вищевказаних положень трудового законодавства свідчить про те, що рішення про звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України може бути прийняте роботодавцем за наявності сукупності таких умов: суб`єктом дисциплінарної відповідальності може бути певна категорія працівників; для застосування вказаної норми закону необхідно встановити факт порушення працівником своїх трудових обов`язків; порушення повинно бути одноразовим та грубим; рішення про звільнення працівника може прийняти лише уповноважена на те особа.
Судом встановлено, що 25.08.2021 позивача звільнено з роботи відповідно до наказу № 104/ос від 25.08.2021 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України, зазначена підстава звільнення: наказ АТ «Укрзалізниця» № 10 від 23.06.2021 та наказ №11 від 24.06.2021. 
Підставою звільнення нецільове використання коштів, у розмірі 28 800 грн., які було витрачено для улаштування тактильної плитки на платформах залізниці та пластин для оснастки пресу напівсухого пресування СМК 491, який використовується для виготовлення плитки ФЕМ всупереч вимогам п.2 доручення АТ «Укрзалізниця» від 18.02.2020 №Ц-3/6-79/44-20.
Так, на дату звільнення ОСОБА_1 займав посаду директора філії АТ «Укрзалізниця».
Згідно доручення АТ «Укрзалізниця» від 18.02.2020, встановлено вичерпний перелік цілей, на які можна витрачати кошти, які надходять від допоміжної діяльності. 
В п.5 доручення вказано, що відповідальними за виконання доручення визначено керівників та заступників керівників з фінансово-економічних питань регіональних філій, філій (т.1 а.с.170-171).
На виконання доручення наказом директора філії № 16 від 18.02.2020 за підписом ОСОБА_1 затверджено Положення про порядок використання незнижувального щоденного залишку коштів з поточного рахунку філії (т.1 а.с.30-32) та у Філії створено комісію з розгляду питань відповідно до положення. Головою комісії визначено заступника директора філії Астапенко В.О. (т.1 а.с.28) та контроль за виконанням наказу покладено на останнього. 
14.01.2021 під час засідання комісії філії прийнято рішення про здійснення перерахунку коштів головному бухгалтеру філії згідно переліку. В даному переліку наявні положення про закупівлю матеріалів для влаштування тактильної плитки на платформах залізниці та пластин для оснастки пресу напівсухого пресування СМК 491, який використовується для виготовлення плитки ФЕМ на загальну суму 28 800 грн. Обґрунтування здійснення таких закупівель зазначено у протоколі засідання комісії №5 від 14.01.2021, затвердженому Положенням.
Вирішуючи спір суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що перелік цілей, на які можна витрачати кошти, які надходять від допоміжної діяльності у дорученні АТ «Укрзалізниця» та в положенні, є відмінними.
В положенні про порядок використання незнижувального щоденного залишку коштів поточного рахунку філії, неправомірно розширено вичерпний перелік.
В супереч вимогам п.2 Доручення та п.п. 7,9,11 Положення філією прийнято рішення про придбання матеріалів, які за цільовим призначенням не відповідають вимогам Доручення, без належного обґрунтуванням потреби в таких закупівлях.
Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що позивачем порушено трудові обов`язки АТ «Укрзалізниця», а саме порушено вимоги, передбачені трудовим договором та статутом товариства, так як здійснено нецільове використання коштів відповідача.
З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.
Щодо визначення грубого порушення позивачем трудових обов`язків, колегія суддів вказує на наступне.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган, в силу частини третьої статті 149 КЗпП України, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Обов`язковою умовою визнання діянь працівника, як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідку.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду  у постановах : від  24 квітня 2019 року  у справі  № 296/576/17, від 15  квітня 2019 року у справі № 461/605/18; від 20 червня 2019 року у справі № 759/10569/16 та від 19 січня 2021 року у справі № 466/6109/18, важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості.
Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків.
У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. 
При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач затвердив перерахунок коштів в сумі 28 800 грн на цілі забезпечення безпеки руху на підставі відповідних звернень ТОВ «Артек», ТВД « Завод Метиз» та інших підприємств.
У наказі від 23.06.2021 року відсутнє обґрунтування ступені тяжкості вчиненого проступку і заподіяної шкоди, не зазначені обставини , за яких вчинено проступок, не врахована попередня робота позивача. 
Крім цього, у позивача не було відібрано детального пояснення обставин порушення трудових обов`язків, як цього вимагає ч.1 ст. 149 КЗпП України. Відповідач обмежився проміжним поясненням від 22.06.2021, в якому позивач лише просив надати йому час для надання пояснень по суті.
Відповідач вказану обставину у визначеному ЦПК України порядку не спростував.
У справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
Однак, в супереч вказаному, відповідач не довів ознак грубості  проступку позивача та істотності наслідків порушення трудових обов`язків останнього. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції оцінивши ступінь грубості порушення трудових обов`язків ОСОБА_1 дійшов правильного висновку щодо відсутності такої обов`язкової, для прийняття рішення про звільнення, ознаки одноразового порушення, як грубість.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов вірного висновку про відсутність в діях позивача грубого порушення трудових обов`язків, а тому притягнення його відповідачем до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення було неправомірним.
Суд першої інстанції надавши належну оцінку наявним у справі доказам дійшов правильного висновку, що накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, є неправомірним.
Також, судом вірно зазначено, що при накладенні стягнення були дотримані визначені законодавством строки. 
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що, відповідач неправомірно звільнив позивача з роботи посилаючись на п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутнє «грубе» порушення трудових обов`язків.
Вінницькій апеляційний суд погоджується з висновками суду про незаконність наказу №104/ос від 25.08.2021 про припинення трудового договору та звільнення ОСОБА_1 за підписом виконавчого директора філії Ю.Б. Мруць, оскільки він був виданий з порушенням п.5.2 положення про філію « Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» ( трудовий договір з директором філії та його заступниками укладається, розривається головою правління Товариства у порядку , установленому законодавством та статутом товариства). 
Водночас судом першої інстанції при нарахуванні загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу невірно зроблено обчислення строку та помилково включено 25.08.2021 року (дата звільнення позивача), оскільки день звільнення працівника є останній день його роботи. 
За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються.
Як вбачається із матеріалів справи позивач був звільнений 25.08.2021, відтак обчислення проводиться із наступного дня, а саме з 26.08.2021.
Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 26 серпня 2021 року до 14 лютого 2022 року становить 556 875,60 грн (4640,63 грн х 120 робочих днів).
Доводи апеляційної скарги що суд першої інстанції стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу і за 25.08.2021, який є останнім робочим днем позивача, знайшли своє підтвердження і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому приймаються до уваги. 
Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України та ч.3 ст. 12 ЦПК України  кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги щодо «грубого» порушення трудових обов`язків позивачем, не знайшли своє підтвердження і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. 
Згідно зі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки при вирішенні питання щодо нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду першої інстанцій цій частині підлягає зміні. 
Керуючись ст.ст. 376, 381, 382-384, п. 2 ч. 3 ст. 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 лютого 2022 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - змінити.
Стягнути з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 серпня 2021 року по 14 лютого 2022 року в розмірі 556 875,60 грн. (дана сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 червня 2022 року.    

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало