ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4170/22 Справа № 185/6385/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючого судді - Деркач Н.М.,
               суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
               при секретарі - Усик А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Пантилеєнко Златоміри Сергіївни, яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про зміну розміру аліментів , - 
ВСТАНОВИВ:

       У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
       В обгрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська області від 27.03.2015 року. Від цього шлюбу сторони у справі мають двох дітей, ОСОБА_3 , який залишився проживати з матір`ю, ОСОБА_4 , який проживає з батьком. Спочатку позивач сплачував аліменти на утримання ОСОБА_3 відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.06.2019 року у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 27 лютого 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. На даний момент позивач сплачує аліменти на утримання ОСОБА_3 відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2020 року у справі № 185/2534/20, розмір яких було змінено на 1/6 частину заробітку (доходів) позивача.
       Також позивач зазначав, що 20.02.2016 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 . Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_7 . Тобто, на утриманні позивача перебувають син, ОСОБА_4 , дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, сини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також син дружини від першого шлюбу, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На даний час позивач разом з ОСОБА_10 є багатодітною сім`єю. Також позивач утримує батька пенсіонера, який проживає на сусідній вулиці.
        ОСОБА_1 посилався на те, що його матеріальний та сімейний стан на даний час змінився. Оплата підвищеного розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_11 порушує право інших дітей на рівне забезпечення їх батьками.
       Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
       Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
       Так, судом першої інстанції не взято до уваги наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, стягнутих рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Судове рішення у даній справі не повністю відповідає зазначеним вище вимогам закону.
       Судом встановлено, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2002 року. Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2015 року у справі № 206/634/15-ц шлюб між сторонами розірвано.
        ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який знаходиться на утриманні у відповідачки, матері дитини ОСОБА_2 
        ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на час вирішення даного спору судом є повнолітнім та проживає з позивачем.
       20 лютого 2016 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб зі ОСОБА_5 . У шлюбі у них народились діти: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
       Згідно з довідкою про склад сім`ї №2637 від 05 липня 2021 року, за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 також зареєстровано місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
       Відповідно до акту від 12 липня 2021 року про фактичне проживання, разом з позивачем також проживають дружина ОСОБА_10 та її син ОСОБА_13 , 2008 р.н.
        ОСОБА_1 та ОСОБА_10 06.07.2021 р. видано посвідчення Лівобережним управлінням УСЗН НОМЕР_1 , як багатодітній сім`ї.
       Згідно з рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року (справа № 185/2534/20) змінено розмір аліментів, які стягнуті рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2019 року у справі №185/1842/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн щомісячно з щорічною індексацією відповідно до закону, починаючи з 27 лютого 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, вирішено стягнути аліменти з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів) ОСОБА_1 , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття ОСОБА_3 .
       Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що після ухвалення судом рішення про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання сина у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу у нього змінився сімейний стан, що призвело до зміни матеріального стану. На утриманні у позивача перебувають неповнолітні діти ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дружина, ОСОБА_10 , яка доглядає дитину, яка не досягла трирічного віку, а також його батько.
       Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
       Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
       Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
       Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
       Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
       Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
       При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
       Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
       Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
       Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Матеріалами справи встановлено, що після ухвалення Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 10.12.2020 року рішення у справі №185/2534/20 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку позивача, у ОСОБА_1 змінився сімейний стан, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 у нього народився син ОСОБА_7 . 
       Відповідно до довідок про доходи, відповідачка ОСОБА_2 до жовтня 2021 року працювала лікарем в КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування», за шість місяців роботи з травня 2021 року по жовтень 2021 року їй нараховано дохід у сумі 90 665,98 грн, з яких сплачено аліменти та податки.
       Що стосується матеріального стану позивача, то він працює у ТОВ «Інтертайп Ніко Тьюб» на посадах головного метролога та провідного інженера. За шість місяців роботи з травня 2021 року по жовтень 2021 року йому нараховано дохід у сумі 333 193,63 грн та 44 398,16 грн, з яких сплачено аліменти та податки. Тобто середньомісячний нарахований дохід приблизно складає 62 931,97 грн.
       При цьому, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2020 року було встановлено, що на час розгляду справи № 185/2534/20, ОСОБА_1 з січня 2020 року отримував середньомісячний дохід приблизно 71 504 грн.
       Тобто сімейний та матеріальний стан позивача на час розгляду даної справи змінився, розмір його доходів зменшився.
       Також апеляційний суд приймає до уваги, що син сторін у справі ОСОБА_4 , який проживає з позивачем, вже є повнолітнім, аліменти на його утримання не сплачуються; при цьому, він є студентом університету на контрактній основі, у зв"язку з чим позивач сплачує 2080 грн щомісячно.
       Однак, суд першої інстанції дав неправильну правову оцінку зазначеним обставинам і дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання сина, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
       Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
       Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. 
       Виходячи з наведених фактичних обставин справи, враховуючи принцип рівності обов"язку батьків по утриманню дітей, матеріальний стан сторін у справі, гарантований розмір аліментів на утримання дитини, колегія суддів вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина, з 1/6 до 1/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що на його утриманні, крім дітей та дружини, перебуває його батько.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

                                       П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_14 , яка діє в інтересах  ОСОБА_1 , задовольнити частково.
       Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.
       Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.
       Змінити розмір аліментів, стягнутий рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10.12.2020 року у справі №185/2534/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходів), зменшивши його до 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
       В іншій частині позову відмовити. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                         Н.М. Деркач
                                                                                       
                                                                                       М.М. Пищида
                                                                                       
                                                                                       І.Ю. Ткаченко