ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" липня 2022 р.           Справа№ 910/10232/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Яковлєва М.Л. 

при секретарі              Гончаренку О.С.

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 20.07.2022.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 26.11.2021 (повний текст складено 06.12.2021)
у справі №910/10232/21 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Вільна Україна"
до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
про визнання протиправним та скасування санкції,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Вільна Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - відповідач, скаржник) про визнання протиправним та скасування розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020 від 24.02.2021 здійснений Департаментом екологічного нагляду ПрАТ "АК "Київводоканал" для ТОВ "Інформаційне агентство "Вільна Україна".
19.10.2021 позивачем заявлено про зміну предмета позову на скасування оперативно-господарської санкції в сумі 1 218 376, 70 грн, застосованої відповідачем до позивача у вигляді розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020р. від 24.02.2021.
Враховуючи те, що дії позивача зі зміни предмету позову є його правом та не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд першої інстанції прийняв заяву позивача про зміну предмета позову до розгляду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Вільна Україна" задоволено повністю.
Скасовано оперативно-господарську санкцію в розмірі 1 218 376, 70 грн, застосовану Приватним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Вільна Україна" у вигляді розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020р. від 24.02.2021.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Вільна Україна" витрати зі сплати судового збору в розмірі 18 275,66 грн.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Також скаржник звернувся із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21, обґрунтовуючи клопотання тим, що повний текст рішення отримано 10.12.2021.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом при задоволенні позовних вимог порушені норми матеріального права, а саме Правила приймання стічних вод абонентів у систему каналізації масті Києва, затверджені розпорядженням виконавчого округу Київської міської ради від 12.10.2011 №1879, та не досліджені умови укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 05.06.2020 №22783/5-02-Б, що призвело до зибного висновку, начебто відповідач зобов`язаний попередити позивача про невідповідність його дій вимогам Правил №190 від 27.06.2008, №316 від 01.12.2017, №1879 від 12.10.2011.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Чорногуза    М.Г., Кравчука Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.01.2022 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10232/21. 
Від Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/10232/21.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2022 у зв`язку перебуванням судді Кравчука  Г.А. на лікарняному, які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/10232/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022 для розгляду справи №910/10232/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов  В.В., судді: Чорногуз М.Г., Яковлєв М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.02.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21. Відновлено Приватному акціонерному товариству "Акціонерна компанія "Київводоканал" строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21. Призначено справу до розгляду на 10.03.2022. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" № 133/2022 від 14 березня 2022 року частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2022 у зв`язку перебуванням судді Чорногуза  М.Г. у відпустці, який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/10232/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2022 для розгляду справи №910/10232/21 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Куксов  В.В., судді: Шаптала Є.Ю., Яковлєв М.Л.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.04.2022 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 прийнято до провадження у визначеному складі суддів. Призначено справу до розгляду на 13.07.2022.
26.06.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 без змін.
13 07.2022 в судовому засіданні оголошено перерву на 20.07.2022.
Учасники апеляційного провадження з`явилися в судове засідання 20.07.2022 та надали свої пояснення щодо апеляційної скарги.
В судовому засіданні 20.07.2022 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інформаційне агентство "Вільна Україна" є власником торгівельно-розважального комплексу "Рівер Молл" (далі також - ТРЦ "Рівер Молл"), який розташований по вул. Дніпровська Набережна, 12 у м. Києві та до введення в експлуатацію як об`єкт будівництва носив назву "Культурно-оздоровчий комплекс з аквапарком, торгово-офісними приміщеннями, закладами громадського харчування, паркінгом, зоною відпочинку та стоянкою човнів на Дніпровській Набережній, 10, 14 у Дарницькому районі м. Києва".
Відповідно до проектної документації будівництво ТРЦ "Рівер Молл" було розділено на три черги будівництва та три пускових комплекси, введення в експлуатацію яких відбулося:
- перша черга будівництва - 17.08.2015, Декларація про готовність об`єкта до експлуатації КВ № 143152290207;
- друга черга будівництва, перший та другий пускові комплекси - 19.07.2019, Сертифікат серії ІV № 163192001255;
- друга черга будівництва, третій пусковий комплекс - 21.12.2020, Сертифікат № ІV123201221454.
Як вбачається з доводів позивача та не спростовано відповідачем, у зв`язку з почерговим введенням в експлуатацію ТРЦ "Рівер Молл", до моменту повного завершення другої черги будівництва приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення з 07.08.2019 здійснювалося на підставі Акту № 19-90 технічного приймання тимчасового водопроводу від 07.08.2019 терміном дії до 15.11.2019, який у подальшому був продовжений відповідно до 01.01.2020, а також Акту № 502 технічного приймання тимчасової каналізації від 07.08.2019 терміном дії до 15.11.2019, який у подальшому продовжений до 01.11.2020.
Згідно з поясненнями, викладеними у позовній заяві, у зв`язку із закінченням будівництва 3-го пускового комплексу другої черги будівництва позивач листом від 10.01.2020 № 609 звернувся до Департаменту Екологічного нагляду ПрАТ "АК "Київводоканал" із заявою про надання умов уже для завершеного будівництвом другої черги об`єкту.
31.01.2020 посадовими особами Департаменту за участю уповноважених представників Товариства було складено Акт № 09672 обстеження об`єкту, що скидає стічні води у міську каналізацію відповідно до "Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва", де, крім іншого, зазначено про необхідність отримання Умов на скид стічних вод до 02.03.2020.
Позивач стверджує, що у визначений законодавством термін будь-якої відповіді на заяву від 10.01.2020 № 609 він не отримав, однак відносини з питань надання послуг з постачання питної води та приймання стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва між сторонами тривали, про що свідчить розрахунковий лист абонента (створений Департаментом) ТОВ "ІА "Вільна Україна" станом на 19.11.2020.
05.06.2020 між ТОВ "ІА "Вільна Україна" (як споживачем) та ПрАТ "АК "Київводоканал" (як виконавцем) було укладено договір № 22783/5-02-Б про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення предметом якого є надання відповідачем позивачу послуг з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва за адресами об`єкта водоспоживання на підставі пред`явлених позивачем, як споживачем послуг, вимог до стічних вод у систему централізованого водовідведення м. Києва.
На виконання вказаного договору його сторони щомісячно (по завершенню звітного місяця) підписували Акт приймання-передачі послуг, наданих за договором.
27.01.2021 позивач отримав чергові Умови на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва (реєстраційний номер № 243 від 27.01.2021), строком дії до 14.01.2022.
24.02.2021 відповідач направив на адресу позивача лист - попередження із доданим розрахунком № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020р. від 24.02.2021, у якому зазначив, із посиланням на пункти "Правил приймання стічних вод Абонентів у систему каналізації міста Києва", про необхідність сплати у чотирикратному розмірі тарифу за послуги водовідведення у сумі 1 218 376, 70 грн. Крім того, 21.04.2021 відповідачем оформлено попередження № 553/15/15/02-21 про відключення від мереж водопроводу і каналізації.
Звертаючись із позовом до суду позивач стверджує, що дії відповідача, пов`язані з оформленням розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020р. від 24.02.2021 такими, що не ґрунтуються на законі, а сам розрахунок є таким, що порушує права позивача.
Заперечуючи проти заявлено позову відповідач посилався, зокрема, на наступне:
- умовами укладеного між сторонами договору передбачений обов`язок та відповідальність ТОВ "ІА "Вільна Україна" щодо отримання та своєчасного подовження вимог (умов) до скиду стічних вод;
- позивач був обізнаний щодо необхідності отримання умов на скид стічних вод, оскільки Товариству неодноразово в актах обстеження об`єкту, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 12 зазначалися приписи стосовно необхідності отримання умов на скид стічних вод за вказаною адресою. Так, приписи були зазначені в актах обстеження від 19.06.2019 № 19.06.2019 № 07775, від 31.01.2020 № 09672 та від 27.01.2021 №  02733;
- 21.01.2020 позивач звернувся до відповідача з приводу отримання умов на скид стічних вод, однак Товариством надано не повний пакет документів, передбачений Правилами № 1879 та приписами, зазначеними в актах обстеження;
- у зв`язку з поданням неповного пакету документів, відповідач листом від 20.02.2020 № 411/15 повідомив позивача про відмову у видачі умов на скид стічних вод та надав строк для усунення недоліків;
- у зв`язку з неотриманням позивачем умов на скид стічних вод, відповідно до Правил № 1879, умов договору та приписів відповідача, за період дії договору, а саме в період з 05.06.2020 по 28.11.2020 ПрАТ "АК "Київводоканал" проведенні ТОВ "ІА "Вільна Україна" нарахування плати за скид стічних вод без умов на скид стічних вод у розмірі 1 218 376, 70 грн;
- відповідач при нарахуванні плати за скид стічних вод без умов на скид стічних вод діяв у відповідності до умов договору та норм чинного законодавства України, а позивач фактично намагається уникнути відповідальності за неотримання умов на скид стічних вод, яка передбачена як умовами договору, так і нормами Правил № 1879;
- обсяг скинутих стічних вод ТОВ "ІА Вільна Україна" до міської каналізаційної мережі за період з 05.06.2020 по 28.11.2020, на який нараховано плату за скид стічних вод без умов на скид - становить 318 888 мі, відповідно до розрахунків обсягів спожитих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на об`єктах споживача;
- отримання умов на скид стічних вод спрямоване на встановлення кожному конкретному споживачу умови до скиду стічних вод, дотримання яких спрямоване на забезпечення належного функціонування існуючої системи водовідведення міста Києва.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість таких вимог.
Розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1  ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, завданнями господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом (ч. 1  ст. 4 Господарського процесуального кодексу України).
Юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2  ст. 4 ГПК України).
Статтею 236 Господарського кодексу України  передбачено право сторони на використання оперативно-господарських санкцій, якою, у тому числі, є плата за скид стічних вод без умов на скид стічних вод.
Такої позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19.06.2018 № 904/8166/17, від 27.06.2018 у справі № 904/8426/17 та від 29.07.2019 у справі № 904/9169/17.
Приписами  ст. 217 Господарського кодексу України  встановлено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Відповідно до  ст. 219 Господарського кодексу України  підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Статтею 235 Господарського кодексу України  встановлено, що за порушення господарських зобов`язань до суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватись оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов`язання, що використовуються самими сторонами зобов`язання в односторонньому порядку.
Частиною 2  ст. 237 Господарського кодексу України  визначено, що у разі незгоди із застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування такої санкції, що є прямою нормою, яка регулює право звернення до суду із заявою про скасування такої санкції, що є прямою нормою, яка регулює право звернення до суду, що також визначено Верховним Судом у постанові від 29.07.2019 у справі № 904/9169/17.
Статті  13,  15,  16 Цивільного кодексу України  визначають, що право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для відновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною другою  статті 16 Цивільного кодексу України  передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальний характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем встановлено, що такий перелік не є вичерпним, та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  від 04.11.1950 (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто він повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
У пункті 145 Рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного королівства" суд зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволило б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 Рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2015).
З огляду на наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що заявляючи позовні вимоги про скасування оперативно-господарської санкції позивачем обрано правильний та ефективний спосіб захисту порушеного права та інтересу.
За приписами ч. 1  ст. 174 Господарського кодексу України  господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.
Згідно зі  ст. 11 Цивільного кодексу України  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частинами 1, 2  статті 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення»  встановлено, що послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог  Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»  на підставі договору з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються нейтралізованим питним водопостачанням та/або централізованим водовідведенням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов`язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та/або централізованого водовідведення. Договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.
Частинами 1, 3, 5  ст. 626 Цивільного кодексу України  встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.
У відповідності до положень ст.  6,  627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі  ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до  ст. 901 Цивільного кодексу України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З наведених фактичних обставин вбачається, що між сторонами склалися відносини з надання послуг по водопостачанню та водовідведенню, які регулюються умовами укладеного договору, нормами  Цивільного кодексу України, а також спеціальними актами, зокрема, Правилами користування системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених  наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, Правилами приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва, затверджених розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.10.2011 року № 1879 та Порядком визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженими  наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 316 від 01.12.2017 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 15.01.2018 року за № 56/31508 затверджено, у відповідних періодах правовідносин, що є спірними.
Відповідно до п. 1.2 Правил №1879 ці правила поширюються на організації, установи, підприємства усіх форм власності та фізичних осіб-підприємців, що скидають всі види стічних вод у міську систему каналізації (крім балансоутримувачів житлового фонду та об`єктів соціально-культурного призначення, які не скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження, або у яких немає орендарів чи інших суб`єктів, що скидають стічні води технологічного та/або непобутового походження).
Пунктом 1.5 Правил № 1879 встановлено, що правила встановлюють вимоги до абонентів, які скидають стічні води до міської каналізації, регламентують взаємні права та обов`язки абонентів і Водоканалу, порядок визначення величини плати за скидання стічних вод у міську каналізацію, порядок контролю за виконанням цих Правил, відповідальність та засоби впливу за їх порушення.
Згідно з пунктом 4.1 Інструкції про встановлення та стягнення плати за скид промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, плата за скид стічних вод підприємств у системи каналізації населених пунктів вноситься підприємствами згідно з розрахунками водоканалів та виставленими ними рахунками на розрахункові рахунки водоканалів у порядку та в терміни, передбачені договором.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних у матеріалах справи фактичних даних, термін розгляду заяви позивача № 609 від 10.01.2020 відповідачем закінчився 21.02.2020, і вже наступного дня відповідач набув можливості попередити позивача про невідповідність його дій вимогам Правил № 190 від 27.06.2008, №316 від 01.12.2017, №1879 від 12.10.2011.
Крім того, договором № 22783/5-02-Б від 05.06.2020 та після його укладення сторонами не зроблено застереження про відсутність Умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва.
Як вбачається із матеріалів справи, на виконання цього договору його сторони - позивач та відповідач щомісячно (по завершенню звітного місяця) підписували Акти приймання - передачі послуг, наданих за цим договором. Відповідно до підписаних актів позивач здійснював розрахунки за Договором (платіжні доручення знаходяться в матеріалах справи).
Також колегія суддів звертає увагу, що жодних претензій від скаржника щодо порядку отримання послуг за Договором № 22783/5-02-Б від 05.06.2020 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 05.06.2020 позивач не отримував.
У той же час, Акт № 09672 обстеження об`єкту, що скидає стічні води у міську каналізацію відповідно до "Правил приймання стічних вод абонентів у систему каналізації міста Києва" від 31.01.2020 не є документом, який заперечує можливість отримання Умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, оскільки саме цей Акт став підставою для оформлення чергових Умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, стоком їх дії до 14.01.2022.
Крім того, колегія суддів вважає, що встановлені обставини приводять до переконливого висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Положеннями п. 7.10 Правил № 1879 від 12.10.2011, на які посилається відповідач у розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020р. від 24.02.2021, передбачено сплату п`ятикратного розміру штрафу за послуги водовідведення у випадках, передбачених п. 8.1. Правил. Це стосується випадків скиду стічних вод без одержання Умов на скид, причому у такому випадку абонент сплачує п`ятикратний розмір тарифу на послугу з водовідведення за весь період їх відсутності.
У той же час, колегія суддів звертає увагу, що у розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020 від 24.02.2021, застосовано коефіцієнт 4, який не передбачений ні договором, ні Правилами № 1879 від 12.10.2011.
Доводи скаржника щодо правомірності даного розрахунку колегією суддів відхиляються з огляду на необґрунтованість.
Більше того, 03.06.2021 адвокат Грабчак В.М., який діяв в інтересах ТОВ "ІА "Вільна Україна" на підставі договору про надання адвокатських послуг від 06.04.2020 та ордеру № 772556 від 02.06.2021, направив адвокатський запит на адресу ПрАТ "АК "Київводоканал" з вимогою про направлення на його адресу копії відповіді на заяву № 609 від 10.01.2020.
У своїй відповіді на вказаний вище запит ПрАТ "АК "Київводоканал" надало копію листа № 411/15 від 20.02.2020 та пояснило, що не має обов`язку направляти свої листи рекомендованими повідомленнями, а вся без виключення вхідна та вихідна кореспонденція реєструється в програмі електронного документообігу корпоративної інформаційної системи "ІТ-підприємство".
Разом з тим, аналіз листів ТОВ "ІА "Вільна Україна" від 21.01.2020 №  202/0/15/01-20 та ПрАТ "АК "Київводоканал" від 11.06.2021 № 2819/18/36/02-21 дає підстави стверджувати про їх реєстрацію в програмі електронного документообігу корпоративної інформаційної системи "ІТ-підприємство" (наявні штрих-коди та реєстраційні дані), а лист ПрАТ "АК "Київводоканал" надало копію свого листа від 20.02.2020 за № 411/15 такої інформації не містить.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності, а також зважаючи на укладений між позивачем та відповідачем договір № 22783/5-02-Б від 05.06.2020 та відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів обізнаності позивача про існування листа відповідача від 20.02.2020 за №  411/15, колегія суддів зазначає, що дії позивача, пов`язані з оформленням розрахунку № 15/ВУ-Ф-10/597-11-2020 від 24.02.2021 є такими, що порушують права позивача.
Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, ТОВ "ІА "Вільна Україна" на виконання Правил №1879 від 12.10.2011 постійно дотримувалося вимог щодо отримання умов на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, оскільки ще до укладення відповідного договору позивач отримував наступні технічні умови:
- №5058 від 25.04.2019 на водопостачання об`єкта;
- № 4991 від 25.04.2019 на каналізування об`єкта;
- № 5058 від 15.07.2019 на водопостачання об`єкта 9 терміном дії 2 роки);
- № 4991 від 15.07.2019 на каналізування об`єкта (терміном дії 2 роки).
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1  ст.73 Господарського процесуального кодексу України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1  ст.74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України  визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1  ст. 77 Господарського процесуального кодексу України  обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з приписами  статей 78-79 ГПК України  достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч. 1  ст. 86 Господарського процесуального кодексу України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.
Зважаючи на все вищевикладене в сукупності, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин. 
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 відповідають чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи. 
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст.  129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2021 у справі №910/10232/21 - залишити без змін.
Матеріали справи №910/10232/21 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ГПК України.
Повний текст складено 29.07.2022.

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                М.Л. Яковлєв