Ухвала
 
23 травня 2022 року
м. Київ
справа № 932/566/21
провадження № 61-4274ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом 
до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 
(далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним одностороннього правочину.
Позовна заява мотивована тим, що 26 червня 2019 року між 
ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського обслуговування, відповідно до умов якого відкрито банківський рахунок.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 отримав повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.
28 жовтня 2020 року позивач направив заяву про надання інформації фактичних підстав та обставин, якими було обумовлено рішення про відмову, проте жодної відповіді не отримав, що порушує його права, як споживача банківських послуг.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до листа від 06 жовтня 2020 року про розірвання договору банківського обслуговування від 26 червня 2019 року.
Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 
від 03 серпня 2021 року (у складі судді Мащука В. Ю.) позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до листа від 06 жовтня 2020 року про розірвання договору банківського обслуговування від 26 червня 2019 року з фізичною особою ОСОБА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року 
(у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Пищиди М. М.) рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська 
від 03 серпня 2021 року залишено без змін.
Судові рішення мотивовані тим, що позивні вимоги є доведеними та мотивованими, оскільки наявними в матеріалах справи документами належним чином спростовуються викладені в односторонньому правочині розірвання договору, оформленому листом АТ КБ «ПриватБанк» 
від 06 жовтня 2020 року про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку. Посилання на наявність підстав для припинення правовідносин сторін у зв`язку із встановлення клієнту неприйнятно високого ризику, що вказує на невідповідність такого правочину положенням статті 203 ЦК України та в силу норми 
статті 215 ЦК України, є підставою для визнання його недійсним.
10 травня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду 
з касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживача банківських послуг шляхом визнання недійсним одностороннього правочину, вчиненого АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до листа 
від 06 жовтня 2020 року про розірвання договору банківського обслуговування від 26 червня 2019 року.
Як вбачається з резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої 
статті 389 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК Українивизначено, що 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 
2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 
до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. В. Сердюк