ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року	Львів	Справа № 140/16131/21 пров. № А/857/5977/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду  від 04 березня 2022 року  у справі за позовом Головного управління ДПС у Волинській області до фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції – Денисюк Р.С.,
час ухвалення рішення – 04.03.2022 року, 
місце ухвалення рішення – м.Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – 04.03.2022 року, 

                                                      в с т а н о в и в :

Головне управління ДПС у Волинській області звернулося в суд з позовом до фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави податковий борг в розмірі 48076,41 грн. (сорок вісім тисяч сімдесят шість гривень 41 копійка). 
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що не отримував вимогу про сплату боргу.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно з розрахунком сум податкового боргу, довідкою про наявність боргу по платежах до бюджету та витягом з АІС “Податковий блок” за відповідачем ФОП ОСОБА_1 рахується податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб в розмірі 48076,41 грн.
Податковий борг в сумі 48076,41 грн. виник внаслідок несплати внаслідок самостійно задекларованих узгоджених грошових зобов`язань згідно з податковими деклараціями від 05.02.2020 в сумі 6850,00 грн, від 07.05.2020 в сумі 17265,21 грн, від 24.07.2020 в сумі 21516,20 грн, від 05.11.2020 в сумі 945,00 грн та від 12.05.2021 в сумі 1500,00 грн (а.с. 9-25).
У разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.1 статті 59 ПК України).
У відповідності до вимог пункту 59.1. статті 59 ПК України контролюючим органом відповідачу була надіслана податкова вимога від 19.03.2020 № 27340-55, та відповідно до довідки поштового зв`язку не вручена з причин закінчення терміну зберігання (а.с.17). Проте, в силу вимог пункту 42.2 статті 42 ПК України слід вважати, що була вручена відповідачу належним чином.
Вказана податкова вимога платником податків у визначеному законом порядку не оскаржена та недійсною не визнана. В добровільному порядку заборгованість відповідачем не погашена.
Відповідно до пункту 54.1. статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, несплачена у встановлені законодавством строки сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу.
Підпунктом 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Згідно з пунктами 95.1 – 95.3 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. 
Відповідно до пункту  87.11  статті  87 ПК України, орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг, не надано доказів його сплати, а вжиті контролюючим органом заходи не призвели до його погашення, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 березня 2022 року у справі № 140/16131/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 20 липня 2022 року.