УХВАЛА

20 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 200/3393/21-а
адміністративне провадження № К/990/8568/22 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022 у справі №200/3393/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у м. Маріуполі; Державного кадастрового реєстратора у м. Маріуполь Головного управління Держгеокадастру Ліневської - Шиш Вікторії Леонідівни; Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування реєстрації, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у м. Маріуполі; Державного кадастрового реєстратора у м. Маріуполь Головного управління Держгеокадастру Ліневської - Шиш Вікторії Леонідівни; Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування реєстрації.
З врахуванням змінених позовних вимог, позивач просив суд визнати дії Державного кадастрового реєстратора відділу у м. Маріуполь Головного управління Держгеокадастру Ліневської - Шиш Вікторії Леонідівни про внесення відомостей 14.07.2020 про сервітут в поземельну книгу на земельну ділянку, незаконними. 
Справу розглянуто в порядку загального позовного провадження.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2021, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022, відмовлено у задоволенні позову.
На адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022, а справу направити на новий розгляд.
Відповідно до частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Імперативними приписами частини 4 статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2, 3 статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах 2, 3 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 4 статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.
У поданій скарзі, в якості підстави касаційного оскарження судових рішень відповідачем зазначено пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України.
Обґрунтовуючи зазначену підставу, скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 03.09.2020 у справі №914/1201/19 та від 16.09.2020 у справі №352/1021/19.
Слід наголосити, що самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права - недостатньо, позаяк обов`язковою умовою є також обґрунтування подібності правовідносин.
Водночас, у касаційній скарзі не вказано, що правовідносини у цій справі та у наведених ним справах є подібними, зокрема, необґрунтовано, в чому саме полягає неправильне застосування норм права, не наведено подібності правовідносин, натомість скаржник лише перелічує постанови Верховного Суду, висновки у яких, на думку відповідача, не враховано судом апеляційної інстанції.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.
Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Варто зауважити, що у разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судом апеляційної інстанції, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов. 
Щодо зазначення скаржником про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду України, що викладені у постанові від 18.04.2011 у справі №3-28гс11, Верховний Суд звертає увагу на положення пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до якого, підставою касаційного оскарження є незастосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку, викладеного у постанові виключно Верховного Суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460-IX, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику.
Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Керуючись статтями 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,-
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15.09.2021 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022 у справі №200/3393/21-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у м. Маріуполі; Державного кадастрового реєстратора у м. Маріуполь Головного управління Держгеокадастру Ліневської - Шиш Вікторії Леонідівни; Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про скасування реєстрації повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                                                                                                                                            В.М. Шарапа