ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 червня 2022 року
м. Київ
 
справа № 759/15363/16-ц
провадження № 61-2794св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., Стрільчука В. А.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду 
від 25 січня 2019 року, постановлену суддею Верлановим С. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позов мотивувало тим, що 7 березня 2008 року Акціонерним комерційним інноваційним банком (далі - АКІБ) «УкрСиббанк», правонаступником якого 
є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11311552000, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 12,4 процентів за його користування на строк до 7 березня 2029 року.
Належне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором забезпечено порукою згідно з укладеним АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 договором поруки № 186130 від 7 березня 2008 року.
28 листопада 2011 року банк уклав з ОСОБА_1 додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, якою змінено форму кредитування, строк дії договору та процентну ставку. Цього ж дня ОСОБА_2 уклала з банком додаткову угоду № 1 до вказаного договору поруки, за яким надала згоду забезпечувати належне виконання позичальником змінених умов основного зобов`язання.
Вказувало, що ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору не здійснює платежі на погашення кредиту, тому на 3 листопада 2016 року його заборгованість складає 398 909,13 грн, з яких 348 863,10 грн - заборгованість за кредитом, 44 757,22 грн - заборгованість за процентами, 1 159,67 грн - пеня за прострочення сплати кредиту та 4 129,14 грн - пеня за прострочення сплати процентів.
За таких обставин просило стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 
2016 року відкрито провадження у справі.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції про відкриття провадження у справі у зв`язку з недотриманням правил підсудності, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва 
від 29 листопада 2016 року залишено без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження і відсутністю клопотання про його поновлення та несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 року відмовлено 
ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 
2016 року.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , отримавши 29 грудня 2018 року ухвалу Київського апеляційного суду від 22 грудня 2018 року про залишення його апеляційної скарги без руху, не усунув недоліки скарги, зазначені у вказаній ухвалі, та не подав до апеляційного суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції із зазначенням поважності причин пропуску такого строку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
1 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 року і направити справу для розгляду до суду апеляційної інстанції.
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновку апеляційного суду про пропуск заявником строку на апеляційне оскарження судового рішення суду першої інстанції. Вважає, що оскаржуваною ухвалою апеляційного суду порушено його право на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції і ухвалою цього ж суду від 23 червня 2022 року справу призначено до судового розгляду. 
Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права
8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За таких обставин розгляд касаційної  ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 рокуздійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги).
У справі, яка переглядається, ухвалою Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року.
За змістом частини шостої статті 357 ЦПК України на стадії відкриття апеляційного провадження суддя-доповідач одноособово може вирішити лише питання залишення апеляційної скарги без руху. Питання щодо повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті та відкриття апеляційного провадження вирішує суд апеляційної інстанції у складі, визначеному частиною третьою 
статті 34 ЦПК України, що міститься у Главі 3 розділу І «Загальні положення» ЦПК України, тобто у складі трьох суддів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 15, 16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 
2021 року в справі № 263/4637/18 (провадження № 14-126цс20) вказано, що «регламентуючи порядок вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі, закон невипадково розмежував процесуальні питання, які під час перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції вирішує суддя-доповідач, та ті, які вирішує суд апеляційної інстанції. Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху спрямована на усунення її недоліків щодо форми та змісту. Ця ухвала не перешкоджає доступу особі до суду, адже після виправлення у встановлений судом строк недоліків апеляційної скарги особа може розраховувати на те, що суд відкриє апеляційне провадження. Натомість, ухвали про повернення апеляційної скарги та про відмову у відкритті апеляційного провадження створюють таку перешкоду і зумовлюють необхідність докласти додаткові зусилля для оскарження судового рішення суду першої інстанції. Тому постановлення таких ухвал вимагає від суду апеляційної інстанції особливої ретельності, що досягається, зокрема, шляхом розгляду означених питань не одноособово суддею-доповідачем, а колегією апеляційного суду у складі трьох суддів. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вправі розраховувати на те, що вказані питання розгляне колегіальний склад апеляційного суду, який передбачений частиною третьою статті 34 ЦПК України для перегляду в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції. А такий перегляд регламентований у Главі І «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду вважає, що слова «суд апеляційної інстанції», вжиті у частинах першій і другій статті 358 ЦПК України, треба розуміти як колегію суддів суду апеляційної інстанції у складі трьох суддів у світлі загальних положень ЦПК України щодо складу суду, який здійснює перегляд в апеляційному порядку рішень судів першої інстанції (частина третя статті 34 ЦПК України)».
Таким чином, суд апеляційної інстанції помилково постановив одноособово ухвалу від 25 січня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 2016 року, що призвело до порушення правил щодо складу суду. Вказана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та направлення справи до апеляційного суду для розгляду.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 травня 
2021 року у справі № 127/23798/20 (провадження № 61-2921св21), від 2 червня 2021 року у справі № 2-п-113/2006 (провадження № 61-11360св20), від 17 червня 2021 року у справі № 2-30/2011 (провадження № 61-5158св21), від 24 червня 
2021 року у справі № 369/13653/18 (провадження № 61-7375св21) та 
від 15 вересня 2021 року у справі № 243/11729/18 (провадження № 61-2213св19)
Судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду (пункт 1 частини першої статті 411 ЦПК України у вказаній редакції Кодексу).
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги, у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України в цій же редакції Кодексу підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Суд апеляційної інстанції не дотримався вимог цивільного процесуального закону, тому оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з направленням справи для розгляду до апеляційного суду.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції помилково постановив ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження одноособово, поважність наведених позивачем підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження має оцінити суд апеляційної інстанції колегією у складі трьох суддів.
Щодо судових витрат 
Так як касаційний суд дійшов висновку про передачу справи до суду апеляційної інстанції для розгляду, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 411 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги,статтями 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 25 січня 2019 року скасувати, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий Судді: | І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко  В. В. Сердюк В. А. Стрільчук