ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 червня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/2762/21
провадження № 22-ц/4809/625/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Завітневич О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Державна казначейська служба України, Кіровоградська обласна прокуратура, Кропивницька окружна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Кіровоградської області,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Державної казначейської служби України на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2022 року у складі судді Шевченко І.М. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заданої незаконними рішеннями і діями органів досудового слідства, прокуратури, в розмірі 2000000 грн.
Позов мотивовано тим, що 22.07.2019 Кропивницьким відділом ГУ Національної поліції в Кіровоградській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019120020005585 за ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 307 КК України.
30.07.2019 Кіровоградською обласною прокуратурою йому вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а 19.08.2019 року йому вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч.2 ст.307 КК України.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.07.2019 йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів (з 18 год. 45 хв. 19.09.2019) з правом внесення застави у розмірі 38 420 тис. грн.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2019 йому обрано запобіжний захід у вигляді тривання під вартою строком на 60 днів (з 16 год. 05 хв. 27.09.2019) з правом внесення застави у розмірі 38 420 тис. грн.
Зазначав, що в подальшому, після проведеного досудового слідства, 19.09.2019 Кіровоградською місцевою прокуратурою затверджено обвинувальний акт стосовно нього за ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 307 КК України. Крім того, у зв`язку зі зміною кваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 307 на ч. 2 ст.309 КК України, Кіровоградською місцевою прокуратурою затверджено обвинувальний акт, який скеровано для розгляду до Кіровського районного суду м. Кіровограда.
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 його визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 309 КК України, та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. 
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2020 року вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 року залишено без змін. Вирок суду набрав законної сили.
Зазначає, що він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, до нього двічі застосовувався запобіжний захід тримання під вартою, він був обмежений у свободі пересування та спілкування, так як перебував під дією запобіжного заходу, був змушений відшукувати кошти для внесення застави, отже зазнав моральних страждань та у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що він перебував під кримінальним переслідуванням з 22.07.2019 по 04.05.2020, тобто протягом одного року, у тому числі під вартою в СІЗО, розмір відшкодування не може бути меншим ніж 1 000 000 (один мільйон гривень) грн.
Притягненням до кримінальної відповідальності, ув`язненням та перебуванням під слідством був порушений його нормальний ритм життя, порушені його плани на життя, постраждала його репутація як громадянина, зруйновані плани і можливості подальшого кар`єрного росту, подальшого працевлаштування, позбавлення можливості забезпечувати сім`ю всім необхідним, в тому числі матеріально. Посилаючись на те, що зазначені обставини негативно вплинули як на його фізичне, так і психічне здоров`я і завдало душевних та моральних страждань, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 2000000,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду
       Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2022 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області
       В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
       Зокрема зазначає, що безумовною підставою для відшкодування шкоди є наявність рішення суду, в якому встановлено незаконність (протиправність) дій посадових осіб. Позивач посилається на протиправні дії органу досудового розслідування, однак доказів, визнання протиправності дій чи бездіяльності слідчого, оперативних працівників, не надає. 
       Звертає увагу, що посилання позивач, що його незаконно було притягнуто до кримінальної відповідальності не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки поняття «притягнення до кримінальної відповідальності» не тотожне поняттю «кримінальна відповідальність». Особа вважається притягненою до кримінальної відповідальності тільки після постановлення судом обвинувального вироку, який набрав законної сили.
Представник відповідача зауважує, що позивачем не дотримано норми статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», якою передбачено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 ст. 12 вказаного Закону.
Вказує, що суд повинен з`ясувати усі доводи та обґрунтування зазначеного розміру визначеної шкоди, дослідити надані докази, та встановити причинно - наслідковий зв`язок між діями та шкодою, а також реального порушення життєвих зв`язків та наявність цих нормальних життєвих зв`язків до спірних правовідносин.
Посилаючись на зазначені обставини просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України
В своїй апеляційної скарги представник Державної казначейської служби України зазначає, що не погоджується з рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Вказує, що позивачем не надано належних доказів, а судом, на підтвердження факту спричинення позивачу працівниками правоохоронних органів тілесних ушкоджень, не обґрунтовано їх наявність, які б були визнані у встановленому порядку протиправними, як і наявність заборонених (незаконних) методів впливу. Всі посилання суду на наявність заподіяної позивачу моральної шкоди за відсутності належних та обґрунтованих доказів наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, є безпідставними.
Вважає, що судом не було враховано, що ухвалення виправдувального вироку відносно позивача не може бути єдиною та безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а тому факт спричинення такої шкоди незаконними діяннями органів досудового розслідування та прокуратури підлягає доказуванню.
Казначейство не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн. із розрахунку визначеним судом, вважає, що строк перебування позивача під кримінальним переслідуванням у 13 місяців 17 днів не відповідає дійсності, а зроблений розрахунок не ґрунтується на вимогах закону.
Представник відповідача зауважив, що Казначейство не є розпорядником коштів Державного бюджету України. Попри це, суд у рішенні вирішив стягнути моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом списання з розрахункового рахунку Казначейства, до того ж сам визначив яким чином її слід стягнути.
Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Казначейство повинно нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлювати Державу або Державний бюджет.
Посилаючись на судову практику та висновки Верховного Суду зазначає, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством України порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів.
       Просив скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2022 року в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзивів на апеляційні скарги не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
       22.07.2019 Кропивницьким відділом ГУ Національної поліції в Кіровоградській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019120020005585 за ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 307 КК України. 
30.07.2019 Кіровоградською обласною прокуратурою ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а 19.08.2019 ОСОБА_1 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, ч.2 ст.307 КК України. 
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.07.2019 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тривання під вартою строком на 60 днів (з 18 год. 45 хв. 19.09.2019) з правом внесення застави у розмірі 38 420 тис. грн.
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2019 ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тривання під вартою строком на 60 днів (з 16 год. 05 хв. 27.09.2019) з правом внесення застави у розмірі 38 420 тис. грн.
Після проведеного досудового слідства, 19.09.2019 Кіровоградською місцевою прокуратурою затверджено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_1 за ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 307 КК України. Крім того, у зв`язку зі зміною кваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст. 307 на ч. 2 ст.309 КК України, Кіровоградською місцевою прокуратурою затверджено обвинувальний акт, який скеровано для розгляду до Кіровського районного суду м. Кіровограда.
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 309 КК України, та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2020 вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04.05.2020 залишено без змін. Вирок суду набрав законної сили.
Суд встановив, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у період з 22.07.2019 до 08.09.2020, а всього 13 місяць та 17 днів.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
       В судовому засіданні апеляційного суду представник Кіровоградська обласна прокуратура підтримала апеляційні скарги. 
       Інші учасники справи, які були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме – у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження  № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 22.07.2019 затримано в порядку ст. 208 КПК України та встановивши достатність доказів для підозри 23.07.2019 його повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.07.2019 у кримінальному провадженні №12019120020005585 підозрюваному ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави в сумі 38 420 грн., яку 25.07.2019 внесено ОСОБА_1 , у зв`язку з чим останнього звільнено з-під варти.
30.07.2019 позивача повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.08.2019 у кримінальному провадженні №12019120020005721 до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави в сумі 38420 грн., яку 06.08.2019 внесено ОСОБА_2 , у зв`язку з чим останнього звільнено з-під варти.
Отже, позивач не перебував в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», оскільки на наступний день після обрання запобіжних заходів у виді тримання під вартою був звільнений з ізолятора тимчасового тримання у зв`язку із внесенням застави.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Вирішуючи даний спір суд першої інстанції у повній мірі наведеного не врахував, не взяв до уваги вимоги розумності і справедливості та дійшов помилкового висновку при визначені розміру відшкодування, а тому колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 300 000 грн є завищеним. 
При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що період перебування позивача під слідством та судом складає 13 місяців та 17 днів, тобто період з 22 липня 2019 року по 08 вересня 2020 року.
Тому, колегія суддів, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати станом на час ухвалення рішення встановлено 6500 грн, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не може бути меншим, ніж 88183 грн з розрахунку: (6 500 грн х 13 міс + (6 500 грн/30 днів х 17 днів) = 88183 грн). 
Такий розмір є обґрунтованим та визначений з урахуванням обсягу заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебування позивача під слідством та судом, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, погіршення та позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань,  інших негативних наслідків морального характеру. 
Підстав для збільшення гарантованого законом мінімуму компенсації моральної шкоди враховуючи обставини справи та надані позивачем докази, апеляційний суд не вбачає.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги ГУНП у Кіровоградській        області щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на законі та доказах та зводяться до переоцінки доказів і висновків суду щодо необхідності відшкодування моральної шкоди позивачу не спростовують.
Мотиви апеляційної скарги Державної казначейської служби України, яка є самостійною юридичною особою і прав позивача не порушувала, про помилкове покладення на неї відповідальності за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України) Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.
Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку.
Розглядаючи справи про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі, тому доводи Державної казначейської служби України про помилкове покладення на неї  відповідальності за завдану моральну шкоду, є безпідставними.
У пункті 44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Положеннями ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, не в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині розміру моральної шкоди. 
Щодо розподілу судових витрат
Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В силу пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Тому позивачем судовий збір не сплачувався при зверненні до суду.
Відповідно до платіжного доручення № 1847 від 20 квітня 2022 року за подачу апеляційної скарги на рішення суду Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області сплачено судовий збір у розмірі 4500 гривень.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 30.05.2022 Державній казначейській службі України відстрочено сплату судового збору в розмірі 4500 грн за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі судом апеляційної інстанції.
Апеляційні скарги задоволені частково на 29,3 %, виходячи з того, що оскаржувана сума за рішенням суду становила 300 000 грн., а за результатами розгляду апеляційних скарг ця сума була зменшена до 88183 грн.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, Головному управлінню Національної поліції в Кіровоградській області сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги підлягає компенсуванню за рахунок держави, але пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1318,50 грн (4500 х 29,3%).
Щодо стягнення судового збору з Державної казначейської служби України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
На підставі викладеного, враховуючи, що апеляційна скарга Казначейства підлягає задоволенню частково - на 29,3%, тому кошти на відшкодування судового збору у розмірі 3181,50 (4500 – 1318,50) слід стягнути з Державної казначейської служби України.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 лютого 2022 року в частині розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, змінити.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь  ОСОБА_1 88183 грн компенсації на відшкодування моральної шкоди.
Компенсувати понесені Головним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1318,50 грн за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Стягнути з Державної казначейської служби України в дохід держави судовий збір у розмірі 3181,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 23 червня 2022 року.

Головуючий суддя                                                         А.М. Головань

Судді                                                                                 О.Л. Карпенко        
       
        С.І. Мурашко