ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2022 року	Львів	Справа № 500/5860/21 пров. № А/857/1776/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 20 грудня 2021 року у справі № 500/5860/21 (головуючий суддя Баранюк А.З., м. Тернопіль) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив: а) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 наступних періодів:
з 01.09.1976 - 12.11.1976 навчання в Почаївському СПТУ № 12 по спеціальності «Тракторист-машиніст 3-го класу»;
з 16.03.1979 - 31.12.1979 роботи в колгоспі КСП «Ювілейний» («Мрія») с. Соснівка Шумського району;
з 01.01.1985 - 31.12.1985 роботи на цегельному заводі;
з 01.01.1982 - 31.12.1982 роботи трактористом в КСП «Ювілейний» («Мрія») с. Соснівка Шумського району;
лютий 2010, липень 2011, жовтень 2013, з 01.10.2013 - 30.06.2015 роботи трактористом в Почаївській Свято Успенській Лаврі;
серпень 2020 16 днів, вересень 2020 1 день, жовтень 2020 22 дні, листопад 2020 3 дні, грудень 2020 5 днів роботи в приватному агропромисловому підприємстві "Мрія" с. Соснівка Кременецького (Шумського) району;
б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 з урахуванням страхового стажу за періоди:
з 01.09.1976 - 12.11.1976 навчання в Почаївському СПТУ № 12 по спеціальності «Тракторист-машиніст 3-го класу»;
з 16.03.1979 - 31.12.1979 роботи в колгоспі КСП «Ювілейний» («Мрія») с. Соснівка Шумського району;
з 01.01.1985 - 31.12.1985 роботи на цегельному заводі;
з 01.01.1982 - 31.12.1982 роботи трактористом в КСП «Ювілейний» («Мрія») с. Соснівка Шумського району.
лютий 2010, липень 2011, жовтень 2013, з 01.10.2013 - 30.06.2015 роботи трактористом в Почаївській Свято - Успенській Лаврі.
серпень 2020 - 16 днів, вересень 2020 - 1 день, жовтень 2020 - 22 дні, листопад 2020 - 3 дні, грудень 2020 - 5 днів роботи в приватному агропромисловому підприємстві «Мрія» с. Соснівка Кременецького (Шумського) району.
Рішенням від 20 грудня 2021 року Тернопільський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періодів: лютий 2010, липень 2011, з 01.10.2013 - 30.06.2015 роботи в Почаївській Свято-Успенській Лаврі та 47 днів у 2000 році в ПАП «Мрія».
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди: лютий 2010, липень 2011, з 01.10.2013 - 30.06.2015 роботи в Почаївській Свято-Успенській Лаврі та 47 днів з серпня по грудень 2000 року в ПАП «Мрія».
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про включення відповідачем періодів роботи позивача з 16.03.1979 по 31.12.1979, з 01.01.1985 по 31.12.1985 та з 01.12.1982 по 31.12.1982 до загального страхового стажу позивача, оскільки такі включені не в повному календарному обчисленні, а з врахуванням виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.  
Поряд з цим, з врахуванням архівних документів, долучених позивачем, такі містять інформацію про повне виконання встановленого мінімуму за вказані періоди роботи в колгоспі.
Крім того, вказує на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки періоду з 01.09.1976 по 26.04.1977, який, на думку позивача, слід зарахувати згідно довідки №207 від 20.03.2014, виданої ДНЗ «Почаївське вище професійне училище» як 2 місяці 10 днів – до початку служби в армії згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , в якому зазначено: початок служби – з 12.11.1976 по 12.11.1978.
З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримали вимоги апеляційної скарги та просять задовольнити її в повному обсязі. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 17.10.2018 позивачу призначено пенсію за віком згідно із  Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.09.2019 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах, оформлені протоколом № 6 від 30.04.2014 та №12 від 31.07.2014.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Тернопільської призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах з 02 квітня 2014 на підставі п. "в"  ст. 13 Закону України  «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду 26.03.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задоволено.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2019 року у справі № 609/1192/14-а скасовано та прийнято постанову, якою ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.
19.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати письмову інформацію щодо того, як зараховано його стаж відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.03.2020 року у справі № 609/1192/14-а. Чи враховано цей стаж станом на 2014 рік та період по жовтень 2018 року згідно наданої трудової книжки, в підрахунку пенсії, яку він отримує зараз (аркуш справи 8).
12.07.2021 відповідач листом №3742-3986/М-02/8-1900/21 повідомив позивача, що розмір його пенсії обчислено із середнього заробітку за періоди роботи з 01.01.1986 по 31.12.1990 та за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку відповідно до наявного страхового стажу з 01.05.2007 по 31.10.2018, при страховому стажі 29 років 03 місяці 15 днів (враховано по 16.10.2018) (аркуш справи 14).
Не погодившись із такими діями відповідача, вважаючи, що має право на зарахування додаткового страхового стажу, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач протиправно не зарахував до загального страхового стажу позивача періоди роботи за лютий 2010, за липень 2011, з 01.10.2013 по 30.06.2015 та 47 днів з серпня по грудень 2000 року, оскільки робота в такі періоди підтверджується достатніми та допустимими доказами. Щодо інших період, про які просив позивач, то такі пенсійним органом були вже враховані.  
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною першою  статті 46 Конституції України  громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована  Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються  Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення"  (далі - Закон №1788-XII) та  Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  (далі - Закон №1058-ІV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим  Законом  та досягли встановленого цим  Законом  пенсійного віку, і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в  статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша  статті 24 Закону №1058-IV).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього  Закону  за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга  статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта  статті 24 Закону №1058-IV).
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у  статті 56 Закону №1788-XII  передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Крім того, згідно з пунктом "д" частини третьої  статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення"  до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців (абзац 1 частини першої  статті 38 Закону України "Про професійно-технічну освіту").
З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що позивач з 01.09.1976 по 26.04.1977 навчався у Почаївському СПТУ №12 за спеціальністю «Тракторист-машиніст 3-го класу». Також судом встановлено, що з 01.07.1976 по 11.11.1976 ОСОБА_1 працював у тракторній бригаді в колгоспі, та вказаний період зараховано позивачу до загального страхового стажу, що підтверджується інформацією про стаж ОСОБА_1 за формою РС-право, наданою відповідачем у справі.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги позивача про зарахування періоду його навчання в Почаївському СПТУ №12 з 01.09.1976 по 11.11.1976 (до початку служби в армії) до страхового стажу, оскільки вказаний період вже зараховано як час роботи в колгоспі.
Щодо інших спірних періодів роботи ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Порядок підтвердження стажу регламентовано статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (зі змінами та доповненнями), яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічну за змістом норму містить Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. 

Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, з інформації про страховий стаж ОСОБА_1 за формою РС-право, наданої пенсійним органом (а.с. 78), слідує, що періоди роботи позивача в колгоспі з 16.03.1979 по 31.12.1979 зараховано як 1 міс. 3 дні (к-сть 28т), з 01.01.1982 по 31.12.1982 зараховано як 9 міс. 23 дні (к-сть 247т) та з 01.01.1985 по 31.12.1985 зараховано як 9 міс. 29 днів (к-сть 253т).

Отже, розрахунок стажу позивача проведено з врахуванням норм ч.2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», якою регламентовано, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Поряд з цим, з наявної в матеріалах справи архівної довідки про трудовий стаж ОСОБА_1 від 19.08.2021 №03-02/2-1458, виданої Архівним відділом Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області, колегія суддів вбачає, що позивач працював трактористом у колгоспі «Ювілейний»  та у 1979 році відпрацював 202 людиднів (мінімум не встановлено); у 1982 році – 247 людиднів (встановлений мінімум – 250); на цегельному заводу у 1985 році – 271 людиднів (встановлений мінімум – 270).

Крім того, відповідно до архівного витягу з протоколу №3 засідання правління колгоспу «Ювілейний» село Соснівка Кременецького (Шумського) району Тернопільської області від 02.02.1983 було заслухано ОСОБА_1 , який пояснив, що не виробив встановленого мінімуму лише декілька днів. Вирішили: зарахувати 1982 рік до трудового стажу ОСОБА_1 . 

Наведеними вище письмовими доказами підтверджується, що у 1979, 1985 роках позивач виконав встановлений мінімум, а у 1982 році виробив 247 людиднів зі встановлених 250. Проте правлінням колгоспу «Ювілейний» 1982 рік зараховано позивачу в повному обсязі.

Відтак, у відповідача були відсутні підстави керуватися положеннями ч.2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» при обчисленні стажу роботи позивача, оскільки вказана норма встановлює умови зарахування стажу лише у разі невиконання членом колгоспу без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище обставини, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в зарахуванні спірних періодів роботи позивача з 16.03.1979 по 31.12.1979, з 01.01.1982 по 31.12.1982 та з 01.01.1985 по 31.12.1985, оскільки такі були зараховані пенсійним органом не в повному обсязі. 

Таким чином, з метою ефективного захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, колегія суддів вважає правильним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 16.03.1979 по 31.12.1979 в КСП «Ювілейний» як 9 місяців 14 днів, з  01.01.1982 по 31.12.1982 в КСП «Ювілейний» - як 1 рік роботи та з 01.01.1985 по  31.12.1985 на цегельному заводі – як 1 рік роботи. 

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, допустився помилки в частині застосування норм матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку  щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в частині спірних періодів роботи позивача.  

За таких обставин колегія суддів вважає правильним скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити частково.

Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення  Тернопільського окружного адміністративного суду  від 20 грудня 2021 року у справі № 500/5860/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити постанову, якою адміністративний позов у цій частині задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо неповного зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 16.03.1979 по 31.12.1979, з 01.01.1982 по 31.12.1982 та з 01.01.1985 по 31.12.1985.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 16.03.1979 по 31.12.1979 в КСП «Ювілейний» як 9 місяців 14 днів, з  01.01.1982 по 31.12.1982 в КСП «Ювілейний» - як 1 рік роботи та з 01.01.1985 по  31.12.1985 на цегельному заводі – як 1 рік роботи. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 12.05.2022.