Справа № 308/1832/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       11 липня 2022 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Готри Т.Ю., Бисага Т.Ю.
       за участі секретаря судового засідання: Терпай С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2021 року, ухвалене суддею Деметрадзе Т.Р., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

встановив:

У лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі – Банк) звернулося у суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 146.432,12 грн. та судові витрати у розмірі 2.270 грн. судового збору.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву №б/н від 02.11.2012. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Договір, укладений з відповідачем є договором приєднання, порядок укладення якого передбачений ст. 634 ЦК України. 
Ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток, та підписавши анкету-заяву відповідач отримала кредитну картку з встановленим кредитним лімітом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Однак відповідач не виконувала умови договору належним чином, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість.
11.01.2019 відповідач підписала Додаткову угоду, відповідно до якої Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п. 1.2 Додаткової угоди, якщо клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані в п. 1.5.1. Додаткової угоди. Строк повернення кредиту вказаний в п. 1.3. Додаткової угоди.
У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 кредитного договору та Додаткової угоди, в останньої виникла заборгованість, яка станом на 11.12.2020 становить 146 432,12 грн., що складається з: 4.104,20 грн – заборгованість по відсотках за користування кредитом та 142.327,92 грн – заборгованість за пенею. 

Заочним рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням, АТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення прийнято судом з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права яке підлягає скасуванню, виходячи з наступного. ОСОБА_2 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 02.11.2012 року (референс SAMDN52000069879454) згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
З метою створення сприятливих умов для погашення наявного боргу Відповідач та AT КБ «ПРИВАТБАНК» 11.01.2019 підписали Додаткову угоду до Договору № SAMDN52000069879454 від 02.11.2012. Так, у пункті 1.1. Додаткової угоди сторони визначали, що сума заборгованості, яка виникла до дати укладення додаткової угоди, складає 156.619,14 грн. У пункті 1.2 Додаткової угоди сторони погодили, що Банк здійснює прощення (анулювання) частини заборгованості, що виникла в період з дати надання кредиту клієнтові, а саме: відсотків – 4.104.20 грн, пені – 120.833,40 грн, штрафу – 7.874,19 грн.
Тобто, сторонами, у тому числі Відповідачем визнано наявність заборгованості за договором та її окремі складові, які в разі виконання умов Додаткової угоди можуть бути анульовані, зокрема, відсотки, пеня та штраф.
Відповідно п. 1.6 Додаткової угоди, ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі належного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п. 1.5 Угоди вступають в дію умови про анулювання заборгованості, визначені п. 1.2 Угоди, умова про зміну процентної ставки, передбачене п. 1.4 Угоди.
Пунктом 1.6.1 Угоди встановлено, що в разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого з зобов`язань, передбачених п. 1.5.2 Угоди та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п. 1.2 Умова про зміну процентної ставки передбачене п. 1.4 Угоди, не застосовуються.
Тобто, прощення боргу стає можливим виключно в разі виконання клієнтом належним чином зобов`язань, що встановлені Додатковою угодою.
Відповідач ознайомилася з умовами, за яких можливе настання відкладальної обставини щодо прощення частини боргу, а також підписала Графік погашення кредиту. Однак відповідач не виконала належним чином умови Додаткової угоди, не вносила платежі у розмірах та строки згідно з умовами Додаткової угоди, а тому відповідно до пункту 1.6 та підпункту 1.6.1 Додаткової угоди прощення боргу не відбулося.
ОСОБА_1 при укладенні додаткової угоди визнано наявність заборгованості за процентами та пенею. А так як відповідач не виконала умови додаткової угоди, прощення заборгованості не відбулося, а тому вся сума заборгованості має бути сплачена відповідачем. На вказане суд першої інстанції не звернув увагу та безпідставно прийняв рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Згідно приписів статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено що заява від 02.11.2012 року не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з вказаними у позовній заяві Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними підписуючи заяву про приєднання до таких. А також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі чи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки. Тому, суд вважав що позовні вимоги є необґрунтованими та через це відмовив у позові.

Перевіривши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до думки, що висновки суду першої інстанції є необґрунтованими відповідно до наступних мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2012 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з чим підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н від 02.11.2012 року за якою отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку з наявністю заборгованості перед банком стосовно отриманих кредитних коштів, 11 січня 2019 року ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» підписали Додаткову угоду (надалі – Д.у.).

Згідно даної Д.у. Банк здійснює анулювання частини заборгованості, яка зазначена в п.1.2 Д.у., якщо Клієнт здійснить платіж в розмірі та в строки вказані у п.1.5.1 цієї Д.у. А строк повернення кредиту вказано у п.1.3 Д.у.

Як передбачено п.1.6 Д.у. ця угода відповідно до ст. 212 ЦК України, укладається під відкладальну обставину, а саме: в разі неналежного виконання Клієнтом зобов`язань, які передбачені договором та п.1.5 Д.у. вступають у дію умови про анулювання заборгованості, визначені п.1.2 Д.у., умова про зміну процентної ставки, передбачене п.1.4 Д.у. Пунктом 1.6.1. Д.у. встановлено, що у разі прострочення виконання Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених п.1.5.2 Д.у. та/чи будь-якого із зобов`язань, передбачених договором на 31 день, умова про анулювання частини заборгованості, передбачене п.1.2 Д.у. про зміну процентної ставки передбачене п.1.4 Д.у. не поширюється.

Згідно п.1.7 Д.у. в разі порушення Клієнтом термінів по погашенню кредиту, зазначених в п.1.5.2 понад 31 день безперервно: п.1.7.1 терміном повернення кредиту є 31-й день з моменту такого порушення (але не пізніше терміну, вказаного в п.1.3 Д.у.). Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (який визначається відповідно до п.1.7.1 Д.у.), є простроченою, що зазначено в п.1.7.2 Д.у.

За правилами частин 1, 2 статті 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Укладаючи 11 січня 2019 року Д.у. в порядку вимог ст. 212 ЦК України, сторони виходили з того що між ними укладений Кредитний договір згідно вимог ст. 634 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зазначені обставини у сукупності доводять те, що ОСОБА_1 визнала факт наявності у неї заборгованості за кредитним договором перед Банком, яка складається з відсотків за користування кредитними коштами та пені у зв`язку з чим й підписала 11 січня 2019 року Додаткову угоду. За умовами якої Банк анулює частину кредитної заборгованості, якщо вона на протязі 6-ти місяців до 25 числа кожного місяця буде здійснювати платіж по 3.365,62 гривень, що в загальному становить суму 20.193,72 гривні.

Як передбачено статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       
Позаяк ОСОБА_1 не виконала вимог Д.у. то наявна станом на 11.12.2020 року заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 4.104,20 гривні залишається несплаченою, яку вона зобов`язана сплатити Банку. Отож, ОСОБА_1 не звільняється від відповідальності у зв`язку з неможливістю виконання грошового зобов`язання, та в свою чергу у Банку виникло право захисту своїх прав шляхом вимагання у боржника сплати заборгованості за кредитом.

За змістом частин 1, 3 статті 549 ЦК України – неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Та частинами 1, 2 статті 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Як вище вже було зазначено, станом на 11.12.2020 року у ОСОБА_1 значиться заборгованість по пені у сумі 142.327,92 гривень, яку вона має обов`язок сплатити Банку, оскільки в останнього виникло право вимагати у боржника погашення заборгованості за кредитним договором.

Розрахунком заборгованості за кредитним договором № SAMDN52000069879454 від 11.01.2019 року (після реорганізації філій Закарпатське РУ) станом на 11.12.2020 року встановлено у ОСОБА_1 заборгованість по простроченим процентам у сумі 4.104.20 гривні та 142.327.92 гривень по пені.

Виписками з 11.01.2019 року по 11.12.2020 року підтверджується наявність у ОСОБА_1 залишків по сумах у розмірі 4.104.20 гривні та 142.327.92 гривень.

А тому, розрахунок заборгованості та виписку з рахунку боржника слід вважати належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором.

Крім цього, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів (затвердженого наказом МЮ України від 12.04.2012р. № 578/5). Той факт, що виписка з рахунку є належним доказом підтверджується висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 20.10.2020 року у справі № 456/3643/17 та від 11.11.2020 року у справі № 205/4176/18.

Тож позаяк вимоги апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та стягнення пені є обґрунтованими, тому апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню. А звідси, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу в задоволенні позову, а тому рішення суду підлягає скасуванню та постановленню у цій справі постанови про задоволення позову.

Як передбачено частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При поданні позову АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у першій інстанції у сумі 2.270,00 грн., а в апеляційній інстанції у сумі 3.405,00 грн.

А звідси, на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню із  ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 5.675,00 грн., (2.270,00 + 3.405,00). 

Зважуючи на вищенаведені мотиви та керуючись приписами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд 

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 липня 2021 року, скасувати та позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д заборгованість за кредитом у сумі 4.104,20 гривні відсотків за користування кредитом, 142.327,92 гривень пені та судові витрати у сумі 5.675,00 гривень, судового збору. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 21 липня 2022 року.

Суддя-доповідач:        
       
Судді: