ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3978/22 Справа № 203/340/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2022 року                                                                м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р., 
секретар судового засідання: Заворотний К.Я.

сторони:
заявник:  ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 
заінтересовані особи:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, апеляційну скаргу адвоката Бровка Олександра Олеговича, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року, яке ухвалено суддею Казак С.Ю. у місті Дніпро та повне судове рішення складено 17 лютого 2022 року, - 
ВСТАНОВИВ:

       У січні 2022 року заявник звернувся до суду з заявою, заінтересовані особи:  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису.
       В обґрунтування заяви посилався на те, що заявник є батьком малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час мешкає разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 .
       Під час неодноразових скарг на поведінку матері дитини ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 , на базі «Зеленої кімнати», за направленням Солом`янського УП ГУНП у м.Києві заявником було отримано висновок щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що дитина неодноразово зазнавала психологічного та сексуального насильства в родині матері.
       Малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазнала психологічної травми в сім`ї матері з боку ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 .. Конгрудентність вербальних та невербальних реакцій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідчить про правдомовність дитини. Малолітня дитина потребує психологічної реабілітації і убезпечення її від контакту з особами, які спричинили їх психологічну травму, зокрема, ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 .. Також в професійному висновку зазначено, що малолітня дитина ОСОБА_2 описує додатковий фактор сексуального насильства над нею з боку ОСОБА_4 , зокрема, присилання зазначеною особою дитині відео із сексуальним змістом. Короткий огляд представлених відеоматеріалів свідчить про тривалий деструктивний вплив з боку ОСОБА_4 на малолітню ОСОБА_2 засобами відеолистів. Автентичні перевірки медіа контенту мають здійснити слідчі органи. З психологічної точки зору, подання зображень оголених чоловічих сідниць, маніпуляції огірком з анальним отвором, відео спорожнень оголеного чоловіка, медіа контент ерегованих статевих органів домашніх тварин, є сексуальним насильством над малолітньою. Малолітня ОСОБА_2 відчувала сильний дискомфорт та страх, коли її оголеною купав ОСОБА_4 . При цьому, дівчинці було вже 7 років, а вже з 5-6 років у дітей формується природня сором`язливість та кордони щодо власного тіла, які наразі були порушені. Тому для ОСОБА_2 порушення кордонів природньої сором`язливості і дотику до оголеного тіла «чужим чоловіком» (навіть з позитивної мотивації» переживається в якості сексуального насильства. Коли дитина проживала спільно із матір`ю ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_4 , вона постійно відчувала пресинг з їх боку, зокрема, матір та її чоловік неодноразово залякували дитину, що віддадуть її до дитячого будинку. Дівчинка була свідком розмови між матір`ю та її чоловіком, що вони хочуть вбити батька дитини, заявника по справі. При цьому малолітня дитина відчувала страх за себе і свого батька на 10 балів з 10 можливих по шкалі емоцій (ЕMDR), що є травматичним переживанням. Малолітня дитина ОСОБА_2 описує той факт, що матір часто ходила по квартирі голою. При цьому дитина відчувала дискомфорт, який посилювався тим фактором, що це все відбувалось не тільки в її присутності, але й в присутності ОСОБА_4 , тобто зазначені дії переживались дитиною в якості сексуального насильства в сім`ї. Дитина була свідком побиття своєї бабусі (матері батька) заінтересованими особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що також стало для дитини психологічною травмою. При цьому дитина переживала паніку, страх, відчуття небезпеки. Дана ситуація належить до категорії психологічного насильства над дитиною.
       Відповідно до вищевказаного було відкрито ряд кримінальних проваджень, а саме: кримінальне провадження №12021041030001148 від 05.10.2021 року за ч.2 ст.301 КК України, за фактом наявності повідомлень у месенджері «Вайбер», які містять ознаки порнографічної продукції, де ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 , є потерпілим; кримінальне провадження №12021046410000178 від 24.12.2021 року за ч.2 ст.125 КК України, за фактом побиття та нанесення тілесних ушкоджень бабусі дівчинки ОСОБА_5 , де свідком побиття була малолітня дитина ОСОБА_2 ; кримінальне провадження №12021045030000003 від 01.01.2021 року за ч.1 ст.125 КК України, за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ).
       Згідно довідки КЗ «Дніпровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР, в ході психодіагностичного інтерв`ю було виявлено, що після телефонних розмов з матір`ю у ОСОБА_2 проявляються в поведінці та настрої ознаки стресу: бурхливі емоції, пов`язані із незначними чинниками, агресивний стан чергується зі спокійним станом, важко зосереджується. Також, часто побачивши на дорозі автомобіль темного кольору з позначкою «Getmancat», малолітня дитина ОСОБА_2 , згадує, що подібний автомобіль був у ОСОБА_4 і одразу починає лякатись, панікувати, ховатись в місця, де її не побачать, і потім довго не хоче виходити звідти. Актуальний емоційний стан дитини ОСОБА_2 емоційна напруженість, ситуативна тривожність. Тривога з`являється у дівчинки в певній ситуації при згадуванні матері ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_4 .. Останні асоціюються у дівчинки з агресивними діями, злістю, дівчинка не має довіри до матері, має численні страхи, пов`язані із матір`ю та ОСОБА_4 .. Події в житті дитини, які пов`язані з матір`ю та ОСОБА_4 є тригером, який актуалізує травматичний досвід дівчинки і негативно впливає на її поведінку та настрій. Таким чином, психоемоційний стан дитини свідчить про те, що дівчинка піддавалась психологічному насильству з боку матері та її нинішнього чоловіка.
       Також заявник просив звернути увагу на фотоматеріали, відповідно до яких ОСОБА_4 цілує неповнолітню дитину ОСОБА_2 в губи, що свідчить про факт сексуального насильства над дитиною.
       На підставі вищезазначеного, з метою захисту від повторного вчинення домашнього психологічного та сексуального насильства над дитиною, заявник просив видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 строком на шість місяців, яким заборонити останнім перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; наближатись ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування дитиною; вести листування, телефонні переговори із дитиною або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та обмежити спілкування з дитиною.
       Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи:  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  про видачу обмежувального припису відмовлено.

       В апеляційній скарзі  адвокат Бровко О.О., який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заяви.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів щодо вчинення відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 психологічного та сексуального насильства у сім`ї матері ОСОБА_3 . Та її чоловіка ОСОБА_4 .
       Суд безпідставно не взяв до уваги професійний висновок на базі Солом”янського УП ГУНП у м. Києві від 23.11.2021 року, не взяв до уваги той факт, що у висновку зазначено, що дитина загальну характеристику образів заінтересованих осіб прямо пов`язує з небезпекою для себе та своїм страхом відносно вказаних осіб. Заінтересовані особи не надали жодного доказу на спростування факту вчинення відносно малолітньої дитини протиправних дій. Натомість наявність відкритого кримінального провадження за фактом вчинення протиправних дій відносно малолітньої ОСОБА_2 та її батька ОСОБА_1 , бабусі дитини ОСОБА_5 та дружини заявника ОСОБА_7 суд вважав лише підтвердженням неприязних стосунків між апелянтом та заінтересованими особами. Суд першої інстанції дав неправильну оцінку фотоматеріалу сексуального насильства над дитиною. Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги довідку Дніпровського центру соціально-психологічної допомоги”.
       Апелянт зазначає, що 04.03.2022 року на нього, його дружину, матір та малолітню дочку напали невідомі молоді люди, з приводу чого відкрите кримінальне провадження та дитина, а також заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оголошені в розшук.
       Заслухавши суддю-доповідача, представника заявника ОСОБА_1  ОСОБА_8 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи ОСОБА_4 ОСОБА_9 , та представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ОСОБА_10 , які, кожен окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
       Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_2 систематичне домашнє насильство, яке полягає у психологічному насильстві, а саме, побитті на очах дитини її бабусі ОСОБА_5 , погрозі вбити батька дитини, заявника по справі, ОСОБА_1 , сексуальному насильстві, яке полягає в тому, що ОСОБА_3 часто ходила по квартирі оголеною перед дитиною та своїм чоловіком ОСОБА_4 , ОСОБА_4 надсилав дитині відео із сексуальним змістом, купав дитину оголеною. При цьому заінтересовані особи погрожували, що віддадуть дитину до дитячого будинку.
       Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності фактів вчинення заінтересованими особами ОСОБА_3 на ОСОБА_4 домашнього насильства відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та відсутності у зв`язку із цим вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
       Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
       Згідно з пунктами 3, 15 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
       Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
       Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності;
       Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
       Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, одним із яких є заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою (частина друга статті 26 вказаного Закону).
       Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
       Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
       Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
       У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
       Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
       Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.
       Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
       Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
       Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
       Згідно з правовими позиціями, викладеними Верховним Судом в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19, провадження № 61-16980св19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
       Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
       Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
       Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
       Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Як вбачається із матеріалів справи, з лютого 2021 року заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_3 не мешкають разом. ОСОБА_3 з зазначеного періоду мешкала разом з малолітньою дитиною та заінтересованою особою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .
       З 20.10.2021 року малолітня дитина мешкає разом з заявником, батьком дитини, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
       В провадженні Кіровського районного суду м.Дніпропетровська перебуває цивільна справа №203/731/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини. Висновком органу опіки та піклування визначено доцільним визначити місце проживання дитини з матір`ю.
       Як вбачається із матеріалів справи, заявник, посилаючись на те, що заінтересовані особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 чинять по відношенню малолітньої ОСОБА_2 психологічне насильство посилається на те, що таке насильство виражалося у побитті на очах дитини її бабусі ОСОБА_5 , погрозі вбити батька дитини, заявника по справі, ОСОБА_1 , погрозах віддати малолітню дитину ОСОБА_2 до дитячого будинку, сексуальному насильстві, яке полягає в тому, що заінтересована особа, мати малолітньої дитини, ОСОБА_3 часто ходила по квартирі оголеною перед дитиною та своїм чоловіком ОСОБА_4 , чоловік матері дитини ОСОБА_4 надсилав дитині відео із сексуальним змістом, купав дитину оголеною, цілував у губи. 
        В обґрунтування вказаних обставин заявником покладено пояснення самої малолітньої дитини ОСОБА_2 , професійний висновок кандидата психологічних наук Гридковець на базі “Зеленої кімнати” за направленням Соломянського УП ГУНП у м. Києві, та звернення до правоохоронних органів.
       Разом з цим, наведені заявником обставини не підтверджені належними доказами по справі.
       Так, на підтвердження вимог, викладених у заяві про видачу обмежувального припису стосовно матері дитини, заінтересованої особи ОСОБА_3 та її чоловіка, вітчима дитини, ОСОБА_4 , заявник посилався на те, що на базі «Зеленої кімнати» за направленням Солом`янського УП ГУНП у м.Києві ним було отримано висновок щодо перебігу психологічної роботи з малолітньою дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого вбачається, що дитина неодноразово зазнавала психологічне та сексуальне насильство в родині матері, що полягало в присиланні ОСОБА_4 дитині відео із сексуальним змістом; купанні її ОСОБА_4 оголеною, цілуванні в губи; залякуванні дитини, що віддадуть її до дитячого будинку; розмов заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в присутності дитини про те, що вони хочуть вбити батька дитини, заявника ОСОБА_1 .. Малолітня дитина ОСОБА_2 описувала той факт, що матір часто ходила по квартирі оголеною. При цьому дитина відчувала дискомфорт, який посилювався тим фактором, що це все відбувалось не тільки в її присутності, але й в присутності ОСОБА_4 , тобто зазначені дії переживались дитиною в якості сексуального насильства в сім`ї. Дитина була свідком побиття своєї бабусі (матері батька) ОСОБА_3 та її чоловіком, заінтересованою особою ОСОБА_4 , що також стало для дитини психологічною травмою.
       Однак, зазначений висновок зроблений лише за наслідками співбесіди з дитиною та з її слів. Будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеним обставин заявником не надано.
       Як встановив суд першої інстанції з відеозапису співбесіди, психолог спілкувалась з дитиною українською мовою, в той час як дитина розмовляла російською. При цьому, психолог розпитувала у дитини про ті факти, що пропонувались самою дитиною, не з`ясовуючи фактичних обставин, якими вони були викликані.
       Натомість, як встановлено судом першої інстанції, між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, які виникли внаслідок спору щодо визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_2 , який знаходиться на розгляді у суді. На ґрунті цього, між заявником та заінтересованими особами виникали періодичні сварки, свідком яких була дитина, за наслідками яких відкрито ряд кримінальних проваджень. 
       Крім того, як вбачається із матеріалів справи, за наслідками протиправних дій ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_3 виносився терміновий заборонний припис від 26.02.2021 року ( а.с.89)
       26.02.2021 року у відношенні заявника ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП, та постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року у справі №203/4125/21, яка набрала законної сили, ОСОБА_1 було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КупАП, за фактом вчинення домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_3 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ( а.с.78-80)
       За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність доказів на підтвердження домашнього насильства відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 з боку заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..
       У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, провадження № 61-22727св19, зроблено висновок про те, що видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства.
       Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису. Такий правовий висновок викладено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19.
       Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності випадків домашнього насильства відносно малолітної ОСОБА_2 у вигляді психологічного та сексуального насильства з боку заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , будь-яких судових рішень про притягнення заінтересованих осіб до адміністративної чи кримінальної відповідальності ані суду першої інстанції, ані ні суду апеляційної інстанції не надано. 
       Крім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявник посилаючись на обставини, які, на його думку, мали місце до 20 жовтня 2021 року, в період проживання дитини з матір`ю ОСОБА_3 та її чоловіком ОСОБА_4 , будь-яких доказів на підтвердження того, що після зміни місця проживання дитини та мешкання її у батька та до моменту звернення заявника з зазначеною заявою до суду, заінтересованими особами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчинялись будь-які дії по відношенню до дитини, що мають ознаки домашнього насильства, або наявні ризики вчинення таких дій, суду не надав.        
       Доводи апеляційної скарги про те, що  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність доказів щодо вчинення відносно малолітньої дитини  ОСОБА_2   психологічного та сексуального насильства у сім`ї матері ОСОБА_3  та її чоловіка ОСОБА_4 , безпідставно не взяв до уваги професійний висновок на базі Солом”янського УП ГУНП у м. Києві від 23.11.2021 року, не взяв до уваги той факт, що у висновку зазначено, що дитина загальну характеристику образів заінтересованих осіб прямо пов`язує з небезпекою для себе та своїм страхом відносно вказаних осіб, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
       Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Доводи апеляційної скарги про те, що заінтересовані особи не надали жодного доказу на спростування факту вчинення відносно малолітньої дитини протиправних дій. Натомість наявність відкритого кримінального провадження за фактом вчинення протиправних дій відносно малолітньої ОСОБА_2 та її батька ОСОБА_1 , бабусі ОСОБА_5 та дружини заявника ОСОБА_7 є підтвердженням домашнього насильства відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги довідку Дніпровського центру соціально-психологічної допомоги”, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення домашнього насильства відносно малолітньої дитини ОСОБА_11 з боку її матері ОСОБА_12 та ОСОБА_4 .. При цьому суд першої інстанції правильно виходив з того, що наявність кримінальних проваджень є підтвердженням неприязних стосунків між апелянтом та заінтересованими особами. 
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку фотоматеріалу сексуального насильства над дитиною, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначений фотознімок, зроблений у салоні автомобіля у денний час доби у присутності особи, що його зробила не підтверджує факту сексуального насильства над дитиною, натомість підтверджує наявність дружніх стосунків між дитиною та вітчимом
       Доводи апеляційної скарги про те, що  04.03.2022 року на заявника, його дружину, матір та малолітню дочку напали невідомі молоді люди, з приводу чого відкрите кримінальне провадження та дитина, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 оголошені в розшук, колегія суддів не бере до уваги, оскільки зазначене кримінальне провадження відкрито за заявою адвоката Бровка О.О. в інтересах ОСОБА_1 по факту погрожування йому невстановленою особою 09.03.2022 року вбивством, спричинення йому невстановленою особою легких тілесних ушкоджень. Доказів на підтвердження оголошення у розшук заінтересованих осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять.
       Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
       
       Апеляційну скаргу  адвоката Бровка Олександра Олеговича, який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2022 року залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови суду складений 05 травня 2022 року.

Головуючий:                                                                        А.П.Барильська

Судді:                                                                                Н.М.Деркач

                                                                               Т.Р.Куценко