ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2022 року 
м. Київ
справа № 813/4449/15
адміністративне провадження № К/9901/4510/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мацедонської  В.  Е.,
суддів: Данилевич  Н.  А., Шевцової  Н.  В.,
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) про визнання протиправними дій, скасування висновків протоколу, визнання протиправним та скасування наказу, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року (суддя Кравців  О.  Р.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року (головуючий суддя Коваль  Р.  Й., судді: Гуляк  В.  В., Ільчишин  Н.  В.)
І. Суть спору
У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - МЮУ), Головного управління юстиції у Закарпатській області (далі - ГУЮ у Закарпатській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Дисциплінарна комісія арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) (далі - Дисциплінарна комісія), у якому просив:
- визнати протиправними дії МЮУ по наданню доручення ГУЮ у Закарпатській області від 24 березня 2015 року №  В-4334/13.02 на проведення позапланової перевірки арбітражного керуючого ОСОБА_1 ;
- визнати протиправними дії ГУЮ у Закарпатській області по призначенню та проведенню позапланової невиїзної перевірки, результати якої оформлено Актом позапланової невиїзної перевірки від 06 травня 2015 року №  09-19/5;
- визнати протиправними дії ГУЮ у Закарпатській області щодо визначення в довідці від 23  квітня 2015 року №  09-19/5 та акті позапланової невиїзної перевірки від 06 травня 2015  року №  09-19/5 порушень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»;
- скасувати висновки протоколу засідання Дисциплінарної комісії від 03 липня 2015 року №  32/07/15 у частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів);
- визнати протиправним та скасувати наказ МЮУ від 03 серпня 2015 року №  1407/5.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що наказ МЮУ від 03  серпня 2015  року №  1407/5 винесено з порушенням положень Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом МЮУ від 27 червня 2013 року №  1284/5, та ігноруванням положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Позивач вважає, що єдиною підставою, яка слугувала прийняттю рішення щодо анулювання свідоцтва арбітражного керуючого, було виявлене Головним територіальним управлінням юстиції у Закарпатській області порушення законодавства у роботі арбітражного керуючого ОСОБА_1 , зафіксоване в довідці про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 23 квітня 2015 року №09-19/5 та акті позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 06 травня 2015  року № 09-19/5, яке не ґрунтується на фактичних обставинах справи, відомості та висновки яких він вважає надуманими, такими, що ґрунтуються на довільному викладенні та трактуванні вимог нормативно-правових актів, а отже є неправомірними.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 здійснював діяльність арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) відповідно до свідоцтва №  НОМЕР_1, виданого 22  березня 2013  року МЮУ на підставі наказу від 18  березня 2013  року №  457/5.
06 березня 2015 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга гр.  ОСОБА_2 щодо дій арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень ліквідатора ВАТ «Надвірнянська автобаза».
За результатами розгляду вищезазначеної скарги, МЮУ надано доручення ГТУЮ у Закарпатській області від 24 березня 2015 року №  В-4334/13.0.2 на проведення позапланової перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 під час виконання ним повноважень ліквідатора ВАТ «Надвірнянська автобаза».
На підставі вказаної скарги, а також доручення Міністерства юстиції України від 24  березня 2015 року №  В-4334/13.0.2, ГТУЮ у Закарпатській області 07 квітня 2015  винесено наказ №  77/10, яким призначено проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 у період з 21  квітня 2015 року по 23 квітня 2015 року. 
08 квітня 2015 року ГТУЮ у Закарпатській області рекомендованим листом ОСОБА_1 надіслані копія посвідчення на проведення позапланової невиїзної перевірки від 08 квітня 2015  року №  5, повідомлення про проведення позапланової невиїзної перевірки від 08 квітня 2015  року №  08-19/334 та копія скарги ОСОБА_2 .
З підстав, зазначених вище, ГТУЮ у Закарпатській області в період з 21 квітня 2015  року по 23 квітня 2015 року проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого ОСОБА_1 , за результатами якої 23 квітня 2015 року складено довідку про результати позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого №  09-19/5. З метою спростування висновків комісії стосовно неналежного здійснення аналізу фінансової, господарської, інвестиційної діяльності ВАТ «Надвірнянська автобаза», викладених у вказаній вище довідці, позивачем були надані письмові заперечення та документи. Дійшовши висновку про те, що надані арбітражним керуючим ОСОБА_1 письмові пояснення та документи не спростовують висновків комісії, викладених в довідці від 23 квітня 2015  року №  09-19/5, ГТУЮ у Закарпатській області складений акт позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 06  травня 2015  року № 09-19/5, згідно з яким виявлено наступні порушення: 
- не здійснив аналіз фінансової, господарської, інвестиційної та іншої діяльності боржника та його становища на ринках;
- не подав результати таких аналізів господарському суду (справа №  909/1307/13);
- не вжив заходів щодо пред`явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;
- не вів бухгалтерський облік;
- не склав та не подав фінансову звітність;
- не закрив інші рахунки, залишки коштів не перерахував на основний рахунок боржника;
- не вжив заходів на виявлення підстав для подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів;
- не подавав до комітету кредиторів звіти про свою діяльність;
- не вживав заходів щодо пошуку майна.
За змістом вказаного акта за результатами перевірки виявлені порушення, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.
07 травня 2015 року ГТУЮ у Закарпатській області за №  09-12, на підставі скарги гр.  ОСОБА_2 , доручення МЮУ від 24 березня 2015 року винесено пропозицію щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення.
На засіданні Дисциплінарної комісії 03 липня 2015 року, результати якого  оформлені протоколом №  32/07/15, розглянуте подання від 18 травня 2015 року №  456 про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення та пропозицію щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення від 07 травня 2015 року №  09-12.
Комісією одноголосно вирішено застосувати до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на підставі подання від 18 травня 2015  року №  456; внести подання до МЮУ про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); рекомендувати Департаменту з питань банкрутства МЮУ на підставі подання Комісії про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення: а) підготувати проект наказу про анулювання свідоцтва від 22 березня 2013  року №  НОМЕР_1 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ; б) внести запис до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідатора) України про накладення на арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора); рекомендувати Департаменту з питань банкрутства МЮУ повідомити про прийняте рішення арбітражного керуючого ОСОБА_1 та ГТУЮ у Закарпатській області (оскаржуване рішення).
На підставі подання Дисциплінарної комісії від 03 липня 2015 №  308 про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), Міністерством юстиції України 03 серпня 2015 був виданий наказ №  1407/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 », яким анульовано свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 22 березня 2013  року №  НОМЕР_1, видане ОСОБА_1 (оскаржуваний наказ).
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів. 
ІІІ. Рішення судів попередніх інстанцій та мотиви їх ухвалення.
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015  року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), викладене в протоколі від 03 липня 2015 року №  32/07/15 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді позбавлення права на зайняття діяльністю арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) на підставі подання від 18  травня 2015 року №  456. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 03 серпня 2015  року №  1407/15 про анулювання свідоцтва про право на зайняття діяльностю арбітражного керуючого (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), виданого ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 15 листопада 2019 року касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26  листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 квітня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.
Верховний Суд зазначив, що при вирішенні цієї справи судам необхідно встановити: які саме порушення чинного законодавства ставилися у вину позивачу як арбітражному керуючому в спірних правовідносинах з огляду на встановлені перевіркою обставини та чи дійсно такі порушення мали місце і якими доказами це підтверджується; чи вживалися позивачем усі передбачені законом, необхідні та залежні від нього заходи з метою належного виконання повноважень ліквідатора, а якщо так, то які саме; чи виявлені порушення об`єктивно залежали від дій позивача з огляду на те, що ВАТ «Надвірнянська автобаза» визнано банкрутом 10  липня 2014  року (з цього часу позивача призначено ліквідатором), а відповідно до висновків податкового органу за результатами перевірки товариства за період 2012 - 2014 років, з часу реалізації ДВС у листопаді 2011 року цілісного майнового комплексу на підприємстві не вівся належним чином бухгалтерський облік; чи є допущені позивачем порушення законодавства грубими та чи призвели вони саме до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).
Крім того, Верховний Суд зауважив, що суд першої інстанції не звернув увагу, а суд апеляційної інстанції також не виправив допущену помилку, щодо суб`єктного складу учасників справи. За змістом позовної заяви позивач ставить вимогу про скасування рішення Дисциплінарної комісії арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), викладеного в протоколі від 03 липня 2015 року №  32/07/15, однак Комісія не залучена судами до участі в справі.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07  жовтня 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ МЮУ від 03  серпня 2015  року №  1407/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), виданого ОСОБА_1 ». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що судом не встановлено законодавчо обґрунтованих підстав для прийняття рішення про застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, що свідчить про протиправність оскаржуваного наказу МЮУ від 03  серпня 2015  року №  1407/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1 ». При цьому суди зазначили, що в протоколі не відображено відомостей про присутність чи відсутність конкретних людей, не проаналізовано доводи позивача, не наведено мотивів прийнятого рішення, однак такі недоліки не є безумовною підставою для його скасування.
Також суди попередніх інстанцій відмовили у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій МЮУ по наданню доручення ГТУЮ у Закарпатській області від 24  березня 2015  року №  В-4334/13.02 на проведення позапланової перевірки позивача та визнання протиправними дій ГТУЮ у Закарпатській області по призначенню та проведенню позапланової невиїзної перевірки, результати якої оформлено актом позапланової невиїзної перевірки від 06  травня 2015  року 
№  09-19/5, уважаючи, що відповідачі при вчиненні цих дій діяли у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені нормами законодавства.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГТУЮ у Закарпатській області щодо визначення в довідці від 23  травня 2015  року №  09-19/5 та акті позапланової невиїзної перевірки від 06  травня 2015  року №  09-19/5 порушень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також щодо скасування висновків протоколу засідання Комісії від 03  липня 2015  року №  32/07/15 в частині застосування до арбітражного керуючого ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на зайняття діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), суд вказав, що як довідка, так і акт перевірки лише фіксують встановлені обставини та висновки комісії щодо наявності чи відсутності порушень вимог законодавства, не породжують, не змінюють та не звужують права позивача, не встановлюють для нього додаткових обов`язків та не покладають відповідальності. Натомість такими документами є саме припис, розпорядження, та у конкретному випадку оскаржуваний наказ №  1407/5.
Судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржуються.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
11 лютого 2021 року МЮУ подана до Верховного Суду касаційна скарга на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18  березня 2021  року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі п. 3, 4 ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
V. Касаційне оскарження
У касаційній скарзі МЮУ просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування своєї позиції скаржник посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Зазначає, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм ч. 4 ст. 78, ч. 5 ст. 353 КАС України. Скаржник стверджує, що у даній справі є важливим питання можливості застосування ч. 4 ст. 78 КАС України та визнання обставин, що стосуються стану виконання повноважень арбітражним керуючим у ліквідаційній процедурі банкрута встановленими та такими, що не потребують доказування, на підставі судового рішення, за умови, що обставини, які мають значення для вирішення даного спору та обставини, які встановлені судовим рішенням у іншій справі, мали місце у різні часові періоди. 
Також відповідач уважає, що у даній справі при новому розгляді, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, порушив норми ч. 4 ст. 78, ч. 5 ст. 353 КАС України, оскільки не дослідив зібрані у справі докази, та встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Крім того, МЮУ зазначає, що в ухвалі Господарського суду Івано-Франківської області від 07  липня 2015  року у справі №  909/1307/13 про банкрутство ВАТ «Надвірнянська автобаза» (на яку посилаються суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях) не встановлено обставини щодо стану виконання позивачем тих же обов`язків ліквідатора, які досліджувалися ГУЮ у Закарпатській області, за результатами чого встановлено наявність порушень законодавства з питань банкрутства. Суди попередніх інстанцій не досліджували питання виконання позивачем вимог абз. 5 ч. 2 ст. 41, п. 3 ч. 2 ст. 98 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» при здійснені повноважень ліквідатора ВАТ «Надвірнянська автобаза». Відсутні докази, що свідчили б як про наявність самого звіту, складеного за результатами проведеного аналізу, так і докази його подання до господарського суду, в провадженні якого перебувала справа про банкрутство ВАТ «Надвірнянська автобаза». На думку скаржника, суди залишили поза увагою питання щодо здійснення аналізу фінансової, господарської, інвестиційної та іншої діяльності боржника та його становища на ринках та подання результатів таких аналізів Господарському суду Івано-Франківської області. Також, не досліджено питання подання ліквідатором до комітету кредиторів звітів про свою діяльність.
Позивачем поданий відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ОСОБА_1 зазначає, що ліквідаційна процедура ВАТ «Надвірнянська автобаза» була проведена добросовісно, з урахуванням усіх обставин. Жодних порушень прав та інтересів боржника та кредиторів не було (і не могло бути) допущено, ураховуючи повну відсутність активів у банкрута.
ГТУЮ у Закарпатській області у своєму відзиві на касаційну скаргу зазначає, що заперечень стосовно змісту і вимог касаційної скарги не має та погоджується з доводами МЮУ, наведеними у цій скарзі.
VІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України від 14  травня 1992 року №  2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон №  2343-XII), Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27  червня 2013 року №  1284/5, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 липня 2013 року за №  1113/23645 (далі - Порядок №  1284/5) та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з ст. 1 Закону №  2343-XII арбітражний керуючий - це фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, які отримали відповідне свідоцтво і внесені до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.
Статтею 107 Закону №  2343-XII визначено, що арбітражні керуючі (розпорядники майна, керуючі санацією, ліквідатори) несуть дисциплінарну відповідальність в порядку, встановленому цим Законом. Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення.
Контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюється у формі планових та позапланових перевірок.
Відповідно до ст. 105 Закону №  2343-XII дисциплінарними проступками арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) є винне невиконання або неналежне виконання обов`язків арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
У разі виявлення під час перевірки порушень норм законодавства в роботі арбітражного керуючого, державний орган з питань банкрутства може зупинити діяльність арбітражного керуючого та передати матеріали на розгляд дисциплінарній комісії для накладення на порушника дисциплінарних стягнень (ст.  106 Закону №  2343-XII).
Державний орган з питань банкрутства за поданням Дисциплінарної комісії накладає на арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) дисциплінарні стягнення (ч. 3 ст. 107 Закону №  2343-XII).
За приписами ч. 1 ст. 109 Закону №  2343-XII передбачено, що дисциплінарними стягненнями, що накладаються на арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), є: 1) попередження; 2) позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).
Частиною 2 ст. 109 Закону №  2343-XII установлено, що під час визначення виду дисциплінарного стягнення враховується ступінь вини арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), тяжкість вчиненого ним проступку, а також чи застосовувалися раніше до арбітражного керуючого дисциплінарні стягнення.
Відповідно до п. 2.3 Порядку №  1284/5, здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих складається з таких етапів: проведення перевірки, складання довідки про результати перевірки діяльності арбітражного керуючого; надання арбітражним керуючим комісії заперечень щодо довідки та (або) усунення зазначених у довідці порушень; складення акта перевірки з урахуванням довідки, заперечень та усунутих арбітражним керуючим порушень.
Оформлення результатів заходів контролю встановлюється актом перевірки діяльності арбітражного керуючого, зразок якого наведений у додатку 6 до Порядку №  1284/5.
Згідно з підп. 6.6.3 п. 6.6 Порядку №  1284/5, у резолютивній частині акта перевірки комісією, з урахуванням довідки та пояснень, зауважень, заперечень і документів, наданих арбітражним керуючим, або усунених порушень, а також висновку (у разі якщо орган контролю було зобов`язано надіслати довідку до Мін`юсту для проведення її аналізу) робиться висновок щодо наявності (відсутності) порушень законодавства з питань банкрутства в діяльності арбітражного керуючого.
За приписами п. 6.13 Порядку №  1284/5, у разі виявлення за результатами перевірки порушень, які є підставою для внесення державним органом з питань банкрутства до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до арбітражного керуючого дисциплінарних стягнень, орган контролю обов`язково зазначає про це в акті перевірки. У такому випадку припис та (або) розпорядження не складаються до моменту прийняття Дисциплінарною комісією рішення за результатом розгляду подання.
У цьому випадку орган контролю протягом трьох робочих днів з дня підписання акта перевірки вносить пропозицію до структурного підрозділу Мін`юсту, який забезпечує організацію роботи Дисциплінарної комісії, щодо внесення до Дисциплінарної комісії подання про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення. Протягом п`яти робочих днів з дати отримання структурним підрозділом від органу контролю пропозиції структурний підрозділ готує та вносить подання на Дисциплінарну комісію про накладання на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення (далі - подання), копія якого надсилається арбітражному керуючому до відома.
Відповідно до п. 7.1 Порядку №  1284/5, підставами для накладення на арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення є, серед іншого, грубе порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута).
Подання повинно містити висновок структурного підрозділу щодо відповідності висновків акта перевірки законодавству з питань банкрутства. До подання додається пропозиція органу контролю з усіма додатками (п. 7.2 Порядку №  1284/5).
Згідно з п. 7.6.2 Порядку №  1284/5, на арбітражного керуючого накладається дисциплінарне стягнення у вигляді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у разі, зокрема, грубого порушення арбітражним керуючим законодавства під час виконання повноважень, що призвело до грубого порушення прав та законних інтересів боржника та (або) кредиторів боржника (банкрута). 
VІІ. Висновки Верховного Суду
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судового рішення здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевірка правильності застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (ч.  1 ст.  341 КАС України).
Як убачається з матеріалів справи, актом перевірки діяльності позивача встановлено, що підставою для внесення до Дисциплінарної комісії подання щодо застосування до нього як арбітражного керуючого дисциплінарного стягнення стало порушення ОСОБА_1 абз. 5 ч. 2 ст. 41, п. 3 ч. 2 ст. 98, абз. 8 ч. 2 ст. 41, ч. 7 ст. 41, абз. 12 ч.  2 ст. 41, ч. 9 ст. 41, абз. 13 ч. 2 ст. 41, ч. 3 ст. 98 Закону №  2343-XII, ч.  1 ст. 8, ч. 1 - 2 ст. 11, ч. 1 ст. 14 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», абз. 1, 11 - 13 п. 2, п. 5 Порядку подання фінансової звітності, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 28  лютого 2000  року №  419, п. 1-3 наказу МЮУ від 18  січня 2013  року №  129/5 «Про деякі питання ведення і подання арбітражним керуючим статистичної звітності, оперативної звітності та інформації про свою діяльність».
Ці порушення, за висновками контролюючого органу, полягали в тому, що під час виконання повноважень ліквідатора ВАТ «Надвірнянська автобаза» ОСОБА_1 належним чином не здійснив аналіз фінансової, господарської, інвестиційної та іншої діяльності боржника та його становища на ринках, не подав результати таких аналізів господарському суду (справа №  909/1307/13), не вжив заходів щодо пред`явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, не вів бухгалтерський облік, не складав та не подавав фінансову звітність, не закрив інші рахунки, залишки коштів не перерахував на основний рахунок боржника, не вжив заходів на виявлення підстав для подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів, не подавав до комітету кредиторів звіти про свою діяльність, не вживав заходів щодо пошуку майна.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позову та скасування спірного наказу, суди попередніх інстанцій виходили з обставин, установлених ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07  липня 2015  року у справі №  909/1307/13, якою затверджено ліквідаційний баланс ВАТ «Надвірнянська автобаза»; затверджено звіт ліквідатора ВАТ «Надвірнянська автобаза» арбітражного керуючого ОСОБА_1; ВАТ «Надвірнянська автобаза» ліквідовано як юридичну особу та виключено з ЄДРЮОФОП.
Зокрема, суди зазначили, що господарським судом установлено, що в ході ліквідаційної процедури ліквідатор з метою формування ліквідаційної маси надсилав запити до:
- Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації і отримав відповідь, що ОБТІ володіє інформацією щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно станом на 31  грудня 2012  року, відомостей про наявність чи відсутність майна за боржником не надана;
- Державної інспекції сільського господарства України в Івано-Франківській області, отримано відповідь, що за ВАТ «Надвірнянська автобаза» станом на 25  лютого 2014  року техніка не зареєстрована;
- Центру надання послуг, пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Яремче, Надвірнянського та Богородчанського районів при УДАІ Управління МВС в Івано-Франківській області та отримав відповідь, що згідно бази даних автоматизованого обліку зареєстрованого автомототранспорту Державтоінспекції Івано-Франківської області за боржником зареєстровані транспортні засоби;
- Відділу Держземагенства у Надвірнянському районі Івано-Франківської області; отримав відповідь, що станом на 01  січня 2013  року інформація в Державному земельному кадастрі щодо наявності прав власності на земельні ділянки за ВАТ «Надвірнянська автобаза» відсутня.
Зі звіту ліквідатора видно, що ВАТ «Надвірнянська автобаза» господарської діяльності до порушення у справі про банкрутство не проводило близько трьох років. Ним від попереднього керівництва підприємства отримано частину бухгалтерської та організаційної документації. Частина документації відсутня у зв`язку зі смертю колишнього директора підприємства.
Ліквідатор розглянув та визнав конкурсні і поточні вимоги кредиторів, оскільки такі вимоги відповідали даним бухгалтерського обліку підприємства та включені до реєстру вимог кредиторів.
Водночас, МЮУ стверджує, що під час перевірки були встановлені інші порушення позивачем, а саме:
- не здійснив аналіз фінансової, господарської, інвестиційної та іншої діяльності боржника та його становища на ринках;
- не подав таких аналізів господарському суду (справа №  909/1307/13);
- не вжив заходів щодо пред`явлення до третіх осіб вимог щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості;
- не вів бухгалтерський облік;
- не складав та не подавав фінансову звітність;
- не закрив інші рахунки, залишки коштів не перерахував на основний рахунок боржника;
- не вжив заходів на виявлення підстав подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів;
- не подав до комітету кредиторів звіти про свою діяльність;
- не вжив заходів щодо пошуку майна.
Разом з цим, відповідач наголошує на тому, що позивачем порушено абз. 8 ч.  2 ст.  41 Закону №  2343-XII, оскільки останнім не було надіслано всім дебіторам банкрута вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, не вжито заходів стосовно з`ясування місцезнаходження дебіторів, залишено поза увагою відсутність відповідей на частину претензій. Так, відповідно до розшифровки дебіторської заборгованості станом на 01  липня 2014  року наявно 27 дебіторів, а загальна сума заборгованості складає 79  477,56  грн. Згідно списку №  1911 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (ф.103) від 04  листопада 2014  року претензії про погашення заборгованості надіслано лише 23 дебіторам.
Тобто, на думку скаржника, указані порушення, установлені під час перевірки, не досліджувалися господарським судом під час розгляду справи №  909/1307/13 з позиції доказів, які їх підтверджують. Не з`ясовувалось питання чи вживалися позивачем усі передбачені законом, необхідні та залежні від нього заходи з метою належного виконання повноважень ліквідатора.
Водночас, Верховний Суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 11, 12 ст. 41 Закону    №  2343-XII дії (бездіяльність) ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю). У разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов`язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.
Як убачається з матеріалів справи, будь-які оскарження дій ліквідатора ОСОБА_1 від учасників справи про банкрутство не надходили. 
Поряд з цим, статтею 46 Закону №  2343-XII визначено, що після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: відомості за результатами інвентаризації майна боржника та перелік ліквідаційної маси; відомості про реалізацію об`єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів; довідка архівної установи про прийняття документів, які відповідно до закону підлягають довгостроковому зберіганню; для акціонерних товариств - копія розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку; для емітентів цінних паперів - копія звіту про наслідки погашення цінних паперів, засвідчена Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку. Звіт ліквідатора має бути схвалений комітетом кредиторів, власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) боржника (для державних підприємств або підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків).
У разі якщо господарський суд дійшов висновку, що ліквідатор не виявив або не реалізував майнові активи банкрута у повному обсязі, суд виносить ухвалу про призначення нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом, якщо інше не передбачено цим Законом. Новий ліквідатор очолює ліквідаційну комісію і діє згідно з вимогами цього Закону.
Тобто, господарський суд під час розгляду справи про банкрутство має право перевіряти усі вчинені дії ліквідатором під час виконання його повноважень та надавати цим діям оцінку.
Так, у справі №  909/1307/13, господарським судом ВАТ «Надвірнянська автобаза» було ліквідовано. При цьому, суд дійшов висновку, що ліквідатором вжито всіх заходів по виявленню майнових активів та можливих кредиторів підприємства, у зв`язку з чим звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс затверджено судом. 
Отже, у справі №  909/1307/13 господарський суд визнав виконання позивачем своїх обов`язків належними та достатніми. 
Верховний Суд звертає увагу, що у відповідності до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Аналізуючи вказане вище законодавство, Верховний Суд уважає, що для надання оцінки правомірності дій ліквідатора є достатніми висновки господарського суду у справі №  909/1307/13, які додатковому доказуванню не підлягають.
Також, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що в ході розгляду дисциплінарної справи Комісією не встановлено в чому саме полягає грубе порушення арбітражним керуючим вимог Закону №  2343-XII, в контексті п.  7.1 Порядку №  1284/5; якими саме доказами це підтверджується; до настання яких саме незворотних істотно-негативних наслідків для боржника (банкрута) чи його кредиторів це призвело; чи завдано внаслідок таких дій позивача реальної матеріальної шкоди боржнику чи кредиторам та в якій сумі.
Також Комісією не наведено належного обґрунтування того, як було оцінено та враховано ці обставини; в чому полягає необхідність застосування до позивача максимального дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), з огляду й на те, що до позивача раніше не застосовувались дисциплінарні стягнення.
Крім того, відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, усупереч приписам ч. 2 ст.  77 КАС України, не надано до суду відповідних доказів, які б підтверджували зазначені вище обставини, в т.  ч. й неналежне виконання позивачем своїх повноважень, що призвело до порушення прав та інтересів як боржника, так і його кредиторів, зумовлювало затягування строку здійснення ліквідаційної процедури, спричинювало неможливість погашення чи навіть часткового погашення вимог кредиторів боржника.
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність законодавчо обґрунтованих підстав для прийняття рішення про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді позбавлення права на здійснення діяльності арбітражного керуючого, що має наслідком протиправність оскаржуваного наказу МЮ України від 03  серпня 2015  року №  1407/5 «Про анулювання свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) ОСОБА_1».
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду, а тому рішення суду першої та апеляційної інстанцій у цій справі постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених ст. 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи, що оскаржувані судові рішення, переглянуті судом касаційної інстанції в межах доводів та вимог, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові  рішення - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статті 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                В.  Е.  Мацедонська
Судді                                                                                                    Н.  А.  Данилевич
                                                                                                    Н.  В.  Шевцова