ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 202/6206/21(2-а/202/79/2021)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого - судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                         Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,        

за участю секретаря судового засідання Ліненко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1           
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2021 року (суддя Бєсєда Г.В., м. Дніпро) у справі № 202/6206/21
за позовом ОСОБА_1 
до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Новіцького Василя Петровича 
про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди, -
встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області (далі відповідач-1), інспектора управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Новіцького Василя Петровича (далі відповідач-2), у якому просив:
- визнати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №441745 від 09 вересня 2021 року, за ст. 183 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити за відсутністю події та в діях складу адміністративного правопорушення;
-  стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень;
-  стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу на загальну суму у розмірі 44  500 (сорок чотири тисяча п`ятсот) гривень.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково:
-  скасовано постанову серії ГАБ № 441745 по справі про адміністративне правопорушення від 09.09.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладення стягнення в вигляді штрафу.
-  закрито провадження у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП є недоведеним, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню. Крім того, суд зазначив про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі 60 000 грн. Також, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягають задоволенню.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що позивач тривалий час перебуває у нервовій напрузі, зазнав стресу, відчуває себе безпідставно ображеним перед широким колом осіб, а тому є підстави для стягнення моральної шкоди. Однак, на думку позивача, суд першої інстанції  не з`ясував наявність моральної шкоди. Крім того, позивач зазначив, що надані суду копії договорів від 12.09.2021 року та від 22.09.2021 року, копії фіскальних чеків, свідчать про те, що він мав витрати на юридичну допомогу.
З цих підстав, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог та прийняти нове  рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач-1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подав.
Відповідач-2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відзив на апеляційну скаргу позивача до суду не подав.
В судове засідання учасники справи не з`явились.    
Позивач який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив.
Відповідач-1 який був належним чином сповіщений про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про причини неявки суд не сповістив.
Відповідач-2 в апеляційній скарзі просить проводити розгляд апеляційної скарги без участі його представника. 
Колегією суддів розглянуто справу у відсутності осіб, що не з`явилися, та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 2 ст. 313, ч. 4  ст. 229 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.09.2021 року інспектором управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Новіцьким В.П. складено постанову серії ГАБ № 441745 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП у вигляду штрафу у розмірі 1 700 грн. 
Не погодившись із винесенням спірної постанови, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови серії ГАБ № 441745 є предметом судового розгляду в цій справі.
Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не наведено жодного факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного зв`язку між діями відповідача та спричиненням фізичних та моральних страждань, також не надано жодних належних та допустимих доказів, у чому полягає спричинена, на думку позивача, шкода. Крім того, суд вказав, що матеріали справи не містять акту виконаних робіт з надання правничої допомоги, копії квитанцій не містять призначень платежу та відомостей ким здійсненні відповідні оплати на рахунки  ТОВ "ЮЦ Бастіон права".
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 5  ст. 23 ЦК України  моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що визначення поняття "моральна шкода", способи вирахування ступеня і розміру  моральної шкоди  не закріплені в національному законодавстві.
Тому, колегія суддів керується визначенням наданим Верховним суду України у п. 3  постанови пленуму "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.95 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 постанови Пленуму зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Загальні підходи до відшкодування  моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25 квітня 2019 року в справі № 818/1429/17, від 27 червня 2019 року в справі № 825/1030/17, від 12 листопада 2019 року в справі № 818/1393/17, від 18 листопада 2019 року в справі № 820/5044/18, від 28 листопада 2019 року в справі № 826/27549/15, від 28 лютого 2020 року в справі № 804/2593/17, від 18 червня 2020 року в справі № 339/183/16-а, від 02 вересня 2020 року в справі № 1340/4056/18, від 24 вересня 2020 року в справі № 1.380.2019.001368, від 18 лютого 2021 року в справі № 420/7423/19 та від 25 березня 2021 року в справі № 520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування  моральної шкоди  обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
Крім того, у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2020 у справі № 826/18130/16, від 27 червня 2019 року у справі № 825/1030/17, зазначено, що доказами, які дозволять суду встановити наявність  моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.
У апеляційній скарзі позивач вказує, що він тривалий час перебуває у нервовій напрузі, зазнав стресу, відчуває себе безпідставно ображеним перед широким колом осіб.
Однак, колегія суддів дійшла висновку, що вказані позивачем доводи не можуть слугувати виключною підставою для стягнення  моральної шкоди, адже враховуючи неодноразове зазначення Верховним судом, моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами.
В свою чергу, як вірно встановив суд першої інстанції, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, у чому полягає спричинена, на думку позивача, шкода.
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі 60 000 грн.
Щодо доводів позивача в частині витрат на правничу допомогу колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1, 3 ст. 132 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 6 статті 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Приписами частини 7 статті 134 КАС України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що вони не містять акту виконаних робіт про надання правничої допомоги позивачу, а надані копії квитанцій не містять призначень платежу та відомостей ким здійсненні відповідні оплати на рахунки ТОВ "ЮЦ Бастіон права".
Відтак, колегія суддів зазначає про відсутність в матеріалах справи належного документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку цих витрат.
З цих підстав, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу не підлягають задоволенню, а доводи апеляційної скарги позивача щодо помилковості цього висновку не знайшли свого підтвердження.
В частині інших позовних вимог рішення суду позивачем не оскаржується, у зв`язку з чим колегія суддів не перевіряє обґрунтованість рішення в цій частині.
Згідно  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями  316,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2021 року у справі № 202/6206/21 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко