Номер провадження: 33/813/621/22
Номер справи місцевого суду: 521/18284/21 
Головуючий у першій інстанції Мурзенко  М. В. 
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/18284/21
Номер провадження: 33/813/621/22
Одеський апеляційний суд у складі:
- головуючого судді - Заїкіна А.П.,
- за участю секретаря судового засідання - Рибачук О.І.,
Особи, які прийняли участь у судовому засіданні:
- особа, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП,
встановив:

Вищезазначеною постановою суду притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі - 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі - 496 грн. 20 коп..
Відповідно до змісту постанови суду першої інстанції, 30 жовтня 2021 року о 03 годині 50 хвилин, у м. Одесі по вул. Хімічна, 7, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Toyota Carina, н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено оглядом на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Alcotest 7510, що підтверджується тестом № 369 від 30.10.2021 року. Результат огляду становить 1,76 проміле, що також зафіксовано на бодікамеру № 1596 (8), 1617.
На підставі викладених обставин, співробітником поліції складено протокол серії ДПР18 ААБ № 012314 від 30.10.2021 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Лук`ян С.Г., діючий в інтересах ОСОБА_1 , зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням діючого законодавства. Судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено матеріали справи. Посилається на те, що: 1) ОСОБА_1 не керував транспортним засобом; 2) при проходженні огляду за допомогою алкотестера не залучались свідки; 3) його не було відсторонено від права керування транспортним засобом; 4) при складені протоколу про адміністративне правопорушення не було роз`яснено права та обов`язки; 4) ОСОБА_1 не був згоден з результатами алкотестера, однак поліцейськими було здійснено відносно нього тиск, та ОСОБА_1 був змушений підписати протокол.
Посилаючись на такі доводи, адвокат Лук`ян С.Г., діючий в інтересах ОСОБА_1 , просить закрити провадження по справі через відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Мотивуючи винуватість, суд першої інстанції дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції та перевіреними під час апеляційного розгляду, беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 винен у вчиненні адміністративного правопорушення та підлягає притягненню до адміністративної відповідальності, що підтверджується відомостями, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 012314 від 30.10.2021 р., та наступними дослідженими в ході розгляду справи доказами: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 012314 від 30.10.2021 року;
- роздрукованим чеком DRAGER ALCOTEST 7510, відповідно до якого результат тестування ОСОБА_1 склав 1,76 %;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, який підтверджує тестування ОСОБА_1 , проведеного 30.10.2021 року з результатом проба позитивна 1,76 %;
- відеозаписами події, яка мала місце 30.10.2021 року, що містяться на DVD-диску, доданому до протоколу про адміністративне правопорушення, на яких відображено проходження  ОСОБА_1   огляду на стан сп`яніння.
Надавши об`єктивну правову оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються дослідженими вище доказами, не довіряти яким у суду апеляційної інстанції підстав немає.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження такого огляду.
Стосовно доводів захисника щодо недоведеності факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , слід зазначити, що з наявних матеріалів справи доказів, а саме відеозапису з нагрудних камер працівників поліції, не вбачається, що ОСОБА_1 під час зупинення працівниками поліції заперечувався факт керування транспортним засобом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Щодо доводів захисника про те, що ОСОБА_1 не згодний з результатами алкотестеру.
Пунктом 6 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, встановлено, що держави-учасниці зобов`язуються у національному законодавстві передбачити спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю в крові, а у відповідних випадках - повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним із керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень вмісту алкоголю у крові у відповідності із національним законодавством не повинен перевищувати 0,50 г. чистого алкоголю на літр крові чи 0,25 мг. на літр повітря, що видихається (0,25 проміле).
Відповідно до п. 7 розділу ІІ Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджена спільним наказом МОЗ та МВС України від 09.11.2015 року № 1452/735 встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. при виявленні ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння інспектор поліції зобов`язаний запропонувати водію пройти огляд на стан сп`яніння, а водій зобов`язаний пройти такий огляд. 
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти такий огляд, на що ОСОБА_1 погодився, будь-яких заперечень та клопотань не заявляв. Посилання ОСОБА_1 та його захисника щодо незгоди з результатами тестування на стан алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи, доданому до протоколу відеозапису вбачається, що незгоду з результатом тесту ОСОБА_1 на місці проходження тесту не висловлював, підписав акт огляду із згодою з його результатами.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу апелянта, що у разі незгоди з результатами показників алкотестера, останній не позбавлений був самостійно звернутись до медичного закладу.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, зокрема, відомостями, які мітяться у протоколі про адміністративне правопорушення, результатами тестування на алкоголь, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння, результат тесту - проба позитивна 1,76% проміле, при допустимому показнику - 0,2 проміле та встановлено, що останній перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Установлення події та складу адміністративного правопорушення відбулося відповідно до приписів ст. 266 КУпАП та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень ст. ст. 8, 9 Конституції України, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи та узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).
Порушень норм процесуального або матеріального права не встановлено під час апеляційного перегляду. Постанова суду є законною та обґрунтованою і такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно того, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі не підлягають задоволенню. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.
У відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін.
Виходячи з вищезазначеного, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 8, 62 Конституції України, ст. ст. 7, 252, 280, 284, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Одеський апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2022 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду:                                        А. П. Заїкін