РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/15625/14-ц
Провадження № 22-ц/4815/398/22

справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.
секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Федорова Захара Федоровича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2014 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне о 09 годині 44 хвилини, відомості про дату складання повного тексту відсутні,

в с т а н о в и в :

ПАТ «УкрСибанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувало, що 20.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСибанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11218935000 грошових коштів в сумі 61700 доларів США за сплатою процентів в розмірі 10,5 річних, строком до 20.10.2028 року. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 20.09.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСибанк», та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 142888, відповідно до якого остання несе солідарну відповідальність за повернення грошових коштів у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань по кредитному договору. Внаслідок порушення своїх зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 59 125,29 доларів США, що еквівалентно 758 116 грн. 28 коп., що складається з 53095, 82 дол. США (що еквівалентно 680805, 22 грн.) - заборгованість за кредитом в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1768, 43 дол. США за строк з 21.10.2013 року по 08.09.2014 року), 5457, 70 дол. США (що еквівалентно 69979, 72 грн.) - прострочена заборгованість за процентами за строк з 01.09.2014 року по 20.08.2014 року; 141, 98 дол. США (що еквівалентно 1820, 50 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована за строк з 22.10.2013 року по 08.09.2014 року, 429, 79 дол. США (що еквівалентно 5510, 84 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована за строк з 22.10.2013 року по 08.09.2014 року. Просив стягнути на свою користь зазначену суму боргу солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2014 року вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 59 125 доларів США 29 центів, що за курсом НБУ станом на 08.09.2014 року становить 758 116, 28 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» суму сплаченого судового збору та 96 гривень за оголошення в газеті.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком позичальника повернути кредит у строк та на умовах, передбачених договором, та обґрунтовано тими обставинами справи, які вказують, що такий обов`язок відповідачем як позичальником дотриманий не був. Солідарне стягнення заборгованості за договором зумовлене тим, що поручитель ОСОБА_2 відповідно до укладеного договору поруки несе солідарну відповідальність разом із позичальником ОСОБА_1 за його зобов`язаннями у договорі кредиту.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_2 - адвокат Федоров Захар Федорович оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі пояснює, що на момент пред`явлення позову до суду порука ОСОБА_2 була припинена в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, а тому вимоги до неї як поручителя не підлягають задоволенню. Покликання суду на Додаткову угоду № 1 до Основного договору вважає безпідставними, адже як вбачається з Договору поруки № 142888, його довірителька виступила поручителем за основним договором, і всі подальші можливі зміни мали бути з нею погоджені в порядку п. 2.1. договору поруки. Додає, що в Договорі поруки містяться посилання лише на основний договір та не згадується про існування будь-яких додаткових угод. Зазначає, що Додаткова угода від 20.09.2007 року до Основного договору не підписана ОСОБА_2 та нею не надано згоди на внесення змін до Основного договору, тоді як погодження таких змін з поручителем є обов`язком Банку згідно п. 2.1 Договору поруки. Звертає увагу, що довідка-розрахунок заборгованості за відсотками підтверджує, що спочатку Банк нараховував позичальнику відсотки в розмірі 10,5%, а згодом підвищив до 21%, тобто нарахування призвело до надмірної процентної ставки. Покликаючись на те, що з моменту підписання між Банком та ОСОБА_1 Додаткової угоди №1 до Основного договору, Договір поруки з ОСОБА_2 припинився на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, просить скасувати рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСибанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11218935000 грошових коштів в сумі 61 700 доларів США за сплатою процентів в розмірі 10, 5 річних, строком до 20.10.2028 року. 

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника того ж дня, 20 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСибанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 142888, відповідно до якого остання несе солідарну відповідальність за повернення грошових коштів у випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і - як наслідок - виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з цим позовом до суду.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що її розмір станом на 08 квітня 2014 року складає 59 125 доларів США 29 центів, що еквівалентно 758 116 грн. 28 коп., і включає в себе: 53 095, 82 доларів США (що еквівалентно 680 805,22 грн.) - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 768, 43 доларів США за період з 21.10.2013 року по 08.09.2014 року, 5 457, 70 доларів. США (що еквівалентно 69 979,72 грн.) - прострочена заборгованість за процентами за період з 01.09.2014 року по 20.08.2014 року; 141,98 доларів США (що еквівалентно 1 820, 50 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, нарахована за строк з 22.10.2013 року по 08.09.2014 року, 429,79 доларів США (що еквівалентно 5 510,84 грн.) - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована за період з 22.10.2013 року по 08.09.2014 року.

У відповідності до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору.

Згідно частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в статтях 6 та 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порука є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання

Згідно з п. 1.1 Договору поруки, Поручитель зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 , усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з Основного договору, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору, зокрема: сума Основного договору - 61 700,00 доларів США; термін виконання основного зобов`язання - 20 жовтня 2028 року, якщо згідно умов Основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов`язання; інші умови Основного договору.

Пунктом 1.3 Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.
За п. 1.4 Договору поруки відповідальність Поручитеся і боржника є солідарною.

Згідно з п. 2.1 Договору поруки кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя.
Під «згодою поручителя» Сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки Поручителя, який є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення Поручителем додаткової угоди до цього Договору щодо внесення відповідних змін.

Наведені положення свідчать про те, що ОСОБА_2 виступила у якості поручителя за умовами Основного договору, і усі подальші зміни мали бути погоджені з нею в порядку п. 2.1 Договору поруки.

Як вбачається із Договору поруки, він містить посилання виключно на Основний договір, і в його тексті відсутні посилання на будь-які додаткові угоди, що дає суду підстави для висновку про те, що на момент укладення Договору поруки діяла первісна редакція Основного договору без будь-яких змін та доповнень.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 20.09.2007 року до Основного договору, сторони погодили наступні зміни в Основний договір:
«Додати до Договору Додаток № 1 - Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту»;
Додати до Договору Додаток № 2 - Тарифи Банку;
Пункт 1.3.5 викласти в наступній редакції: «1.3.5. Позичальник згідно умов Договору сплачує Банку комісію на умовах, зазначених у цьому Договорі».
Пункт 3.5. доповнити новим підпунктом 3.5.5. наступного змісту: «3.5.5. Сплачувати платежі на користь третіх осіб в порядку та на умовах, визначених законодавством України, зокрема Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, в частині оплати нотаріальних дій. Законом України «Про страхування» в частині оплати страхових платежів при укладенні угод страхування. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» в частині оплати послуг суб`єктів оціночної діяльності. Декретом Кабінету Міністрів «Про Державне мито» в частині оплати державного мито, тощо».
Пункт 5.2. доповнити новим абзацом наступного змісту: «У випадку настання обставин:передбачених підпунктами «а», «б» пункту 5.2. Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до п. 1.3.1 Договору; передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. Договору - процентна ставка за Договором збільшується не більше ніж на 10 % для процентів у національній валюті та не більше ніж на 5 % для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно п. 1.3.1 Договору; передбачених підпунктом «г» пункту 5.2. Договору - процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на рівні діючих процентних ставок Банку за програмами кредитування».
Доповнити пункт 7.5 новим абзацом в наступній редакції:
«Підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що на дату укладення Договору є клієнтом Банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню»».

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди, додаткова угода укладена у двох примірниках по одному для кожної із сторін, що мають однакому юридичну силу.

Додаткова угода № 1 підписана Банком та позичальником ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 як поручитель цієї додаткової угоди не підписувала та не давала своєї згоди на внесення відповідних змін до Основного договору, що є порушенням Договору поруки, пунктом 2.1 якого встановлено, що погодження будь-яких змін до Основного договору з поручителем є обов`язком Банку.

За умовами Додаткової угоди № 1 позичальник ОСОБА_1 взяв на себе ряд обов`язків, які не були передбачені Основним договором, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, зокрема він зобов`язався сплачувати комісію банку в межах тарифів, які сторони узгодили в додатку № 2; нести усі витрати по нотаріальному оформленню угод, страхуванню, оцінці майна, сплаті державного мита;збільшення розміру процентної ставки у певних випадках.

Таким чином, підписання Додаткової угоди № 1 між Банком та позичальником призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя, який не є стороною цієї угоди.

Будь-яких належних, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що Додаткова угода № 1 укладалася з участю поручителя суду не надано, і більш того, факт її підписання лише Банком та ОСОБА_1 ,і складення у двох примірниках свідчить про те, що до цієї угоди поручитель ОСОБА_2 не залучалася, а відтак її не було у визначено Договором поруки порядку повідомлено про зміни в Основному договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, процентна ставка за Основним договором складала 10.5 % річних. Додатковою угодою № 1 передбачено, що процентна ставка за певних випадків може бути збільшена удвічі (п. 1.5 Додаткової угоди № 1).

Як вбачається із довідки-розрахунку заборгованості по процентам, Банк спочатку нараховував проценти у розмірі 10,5%, а в подальшому збільшив процентну ставку до 21 %, тобто удвічі (зазначене відображено у 4 стовбці довідки-розрахунку).

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, тобто судом стягнуто збільшену процентну ставку з відповідачів, яку поручитель ОСОБА_2 не погоджувала.

Згідно Додатку № 2 до Основного договору встановлені комісії Банку, які ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на підставі п. 1.3 Додаткової угоди № 1.

Додаток № 2 також не містить підпису ОСОБА_2 , що свідчить про те, що він нею не погоджувався.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України (у редакції, яка діяла на момент укладення Договору поруки та ухвалення рішення суду) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Обсяг відповідальності поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).  За змістом статті 559 ЦК України зміна обсягу зобов`язань боржника може бути підставою для припинення поруки. Зокрема, частиною першою цієї статті (у редакції, чинній на момент укладання договору поруки) було передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. 
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 910/13109/18

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 569/11865/16-ц вказано, що «до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, у яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою Банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед Банком.

Аналіз норми частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) свідчить про те, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а також дає підстави вважати, що вона не встановлює ні змісту та обсягу такого збільшення відповідальності поручителя, ні реальності чи невідворотності його настання.

Підставою застосування цієї норми достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому обставини щодо подальшого фактичного виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження дії поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення розміру основного зобов`язання). Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суд України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Встановлені обставини справи дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що умови Основного договору та умови Договору поруки не свідчать про те, що ОСОБА_2 була обізнана про ті зміни, які Банк та позичальник узгодили у додатковій угоді № 1, а тому з моменту підписання Банком та ОСОБА_1 Додаткової угоди № 1 до Основного договору Договір поруки з ОСОБА_2 припинився на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України у редакції на час укладення відповідних договорів, а відтак вимоги про стягнення з неї заборгованості солідарно є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягають понесені нею судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в сумі 5 481,00 грн. відповідно до квитанції № 8 від 03.12.2021 року.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Федорова Захара Федоровича задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2014 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСибанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСибанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСибанк» на користь  ОСОБА_2  судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, в сумі 5 481 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят одна) гривня 00 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2014 року в частині, яка залишена без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2022 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Хилевич С. В.

                                               Шимків С. С.