П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 400/7936/21	
Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г. В.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д.
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області  та ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
           12.09.2021 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з  позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просив суд:
- визнати протиправним дії відповідача щодо не проведення на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, не виплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року в сумі 5475,26 грн.;
- зобов`язати відповідача проводити на загальних підставах, без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масові перерахунки та виплату пенсії, з усіма надбавками і підвищеннями, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, починаючи з 01.07.2021 року;
- зобов`язати відповідача виплачувати, починаючи з 01.07.2021р., без обмеження будь-яким тимчасовим періодом, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розміру пенсії, визначеної відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ станом на 1 березня 2018 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії;
- зобов`язати відповідача виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати;
- стягнути з відповідача 250000 грн. у відшкодування моральної шкоди, в режимі негайного виконання рішення, одним платежем;
- винести окрему ухвалу суду про невідповідність директивного листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 р. № 4626/02-40 нормам Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 №1282-XII, "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078, в частині обов`язковості виконання судових рішень, дотримання встановленого порядку проведення перерахунку та індексації раніше призначених пенсій.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що йому відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» з 1992 року призначена пенсія за вислугу років. В 1994 році внаслідок виїзду на ПМЖ за кордон виплата пенсії позивачу була  припинена, але постановою Ленінського районного суду міста Севастополя від 28.01.2014 року у справі № 764/12535/13-а (2-а/764/101/2014 року), визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Севастополі та зобов`язано ГУ ПФУ відновити і виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років, починаючи з 29.03.2010 року. Також позивач  вказував, що з 01 січня 2015 року виплата пенсії знову була припинена, але з тих підстав, що в м. Севастополі, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, органи Пенсійного фонду України не здійснюють свої повноваження. Таке припинення також було оскаржене в суді, та постановою Печерського районного суду міста Києва від 12.06.2015 року у справі № 757/5953/15-а визнано протиправними дії Пенсійного фонду України та зобов`язано відновити позивачеві виплату пенсії за вислугу років, з моменту припинення виплати - з 01.01.2015 року. 
Позивач зазначав, що з 01.01.2015 року він перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону №2262-ХІІ. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області та зобов`язано відповідача перераховувати і виплачувати позивачеві пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року, з усіма надбавками і підвищеннями, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. 
Крім того, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі № 400/1715/20 визнано протиправними дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії за вислугу років позивачу в період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року, з розрахунку 100% суми підвищення до пенсії, визначеної станом на 01.03.2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум, з компенсацією втрати частини доходів. 
Також позивач вказував, що згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. № 713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», встановлено щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018, яка враховується при подальших підвищеннях розмірів пенсій, визначених відповідно з статтями 13, 21 і 36 Закону.
05.08.2021 року і повторно 06.09.2021 року позивач звертався до відповідача, в зв`язку з непроведенням з 01.07.2021р. на загальних підставах перерахунку пенсії за вислугу років, а саме, ненарахування та невиплати щомісячної доплати в сумі 2000 гривень до пенсії, відповідно до Постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 року, проте, в задоволенні заяв йому було відмовлено, з посиланням на те, що на відповідача судом не покладено зобов`язань з проведення перерахунків пенсії позивачеві.
Позивач вказував, що правильним і ефективним способом захисту порушеного права, відповідно до судової практики ЄСПЛ, який забезпечить ефективне поновлення порушених прав та інтересів позивача, виключить можливість повторення їх порушення відповідачем і буде сприяти остаточному вирішенню спору між сторонами, з`явиться саме примушування відповідача здійснювати на загальних підставах, без обмеження будь-яким тимчасовим періодом, масові перерахунки пенсії позивачу, з виплатою надбавок і підвищень до пенсії, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб». Зазначав позивач і про те, що відповідачем також до теперішнього часу не виплачена позивачеві заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року, встановлена у рішенні суду по справі № 400/1715/20. 
Посилався позивач  також на те, що відповідач допускає тривалу незаконну бездіяльність, не виплачуючи йому протягом трьох років заборгованість по пенсії, з посиланням на скасований судовим рішенням Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. 
Позивач просив суд розглянути і задовольнити вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної триваючими протиправними діями відповідача щодо невиплати заборгованості по пенсії, виплати пенсії в невстановленому законом розмірі. Протиправною бездіяльністю відповідача, а саме виплатою пенсії в невстановленому законом розмірі позивачеві завдано і продовжує наноситися моральна шкода, яка полягає в моральних переживаннях, в зв`язку з постійним тривалим порушенням його прав на соціальний захист, що порушує нормальний спосіб життя, призводить до постійної тривожності, безсоння. Сформована в результаті чергового позбавлення частини пенсії ситуація стала інтенсивно-психотравмуючою і привела до повної зміни життєдіяльності, адаптації до погіршення умов життя, фізичним і соціальним обмеженням, заподіявши позивачеві інтенсивні негативні психологічні переживання (моральні страждання). Позивач вказував, що він відчуває глибокі моральні і фізичні страждання, через усвідомлення себе жертвою такої несправедливості, в силу того, що він, як громадянин своєї країни, літній військовий пенсіонер незважаючи на чотири виграних судових процесів, як і раніше протиправно цинічно і безкарно позбавлений матеріального забезпечення в старості в установленому законом розмірі, на яке має право, і змушений знову і знову звертатися до суду. Розмір моральної шкоди 250000 грн. визначений позивачем з урахуванням тривалості (2010-2021 роки) і цинічності умисних і свідомо протиправних порушень конституційного права позивача на пенсійне забезпечення в старості, які мають постійний характер, що по суті є грубим знущанням над особистістю, тому, повністю відповідає вимогам розумності і справедливості, відповідає обставинам справи і ступеня моральних страждань позивача.
Також позивач вказував, що згідно ст. 249 КАС України, суд, виявивши при розгляді справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень, для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, з встановленням терміну для надання відповіді, в залежності від змісту вказівок і терміну, необхідного для їх виконання. При виконанні судових рішень територіальних органів ПФУ керується директивним листом Пенсійного фонду України від 17.02.2015 р № 4626/02-40, згідно з яким, якщо в судовому рішенні не вказана кінцева дата періоду, за який слід здійснити нарахування та перерахунок пенсії, виплата такої пенсії проводиться до зміни умов пенсійного забезпечення особи або зміни або скасування норм законодавства, якими керувався суд при винесенні свого рішення. Зазначав позивач і про те, що листом ПФУ № 4626/02-40, який є організаційно-розпорядчим актом, підвідомчим органам ПФУ, запропонована довільне трактування судових рішень, і, по суті, дані вказівки про їх невиконання належним чином і в повному обсязі, що є проявом неповаги до суду, призводить до масових повторних судових розглядів, перевантаженості судів і непродуктивних матеріальних витрат, що представляє собою суспільний інтерес. Вказував позивач, що з урахуванням встановлених фактів неналежного виконання відповідачем судових рішень у справах №№ 764/12535/13-а, 757/5953/15-а, 814/1030/18, 400/1715/20, що призвело до нових судових розглядів, очевидна необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови у встановленні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум.
В решті позовних вимог відмовлено.
Встановлений судовий контроль за виконанням цього рішення суду, а саме - зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подати звіт про виконання цього рішення суду. Встановити строк для подання звіту - тридцять календарних днів, що обчислюється з дати набрання цим рішенням суду законної сили.
В задоволенні звернення до негайного виконання рішення суду для здійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення відповідачем – відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області посилається на те, що на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 позивачу з 01.01.2018 року була перерахована пенсія. При цьому рішенням від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18  не передбачено будь-якого зобов`язання пенсійного органу щодо проведення у подальшому перерахунку пенсії ОСОБА_1 , а тому апелянт вважає, що відсутні правові підстав для здійснення позивачу доплати відповідно до Постанови КМУ №713 від 14.07.2021 року. Також апелянт вважає протиправним встановлення судового контролю, оскільки позивач не навів обставин необхідності встановлення судом судового контролю за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від 22.11.2021 року у справі №400/7936/21.
Позивач – ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області -  не скористався.
ОСОБА_1 також, не погоджуючись з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.11.2021 року у справі №400/7936/21, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Так, апелянт ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції, не зважаючи на факти неодноразового припинення виплати  позивачу пенсії та відновлення порушених прав судовими рішеннями у чотирьох судових справах, не обрав належний спосіб захисту порушеного права, не встановив механізму відновлення порушеного права, який виключить  передумови для чергового судового розгляду. На думку апелянта - ОСОБА_1 таким належним  захистом  його прав, який  виключить можливість подальших звернень до суду, є саме зобов`язання  відповідача проводити на загальних підставах, без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масові перерахунки та виплату пенсії, з усіма надбавками і підвищеннями, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ, починаючи з 01.07.2021 року. Апелянт не вважає цю вимогу вимогою заявленою на майбутнє, оскільки саме така вимога гарантує ефективний захист його прав. При цьому апелянт посилається на постанову Верховного Суду України від 16.09.2015 року у справі №826/4418/14, постанову Верховного Суду від 14.08.2018 року у справі №815/1048/16.
Також, апелянт ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з пенсійного органу  250000 грн. у відшкодування моральної шкоди, оскільки в адміністративному позові вказано в чому полягає заподіяна позивачу моральна шкода, наведені обставини, що є належними доказами, які підтверджують понесені позивачем моральні та фізичні страждання та втрати немайнового характеру, і свідчать про наявність причинного зв`язку між протиправними діями пенсійного органу та заподіяними позивачу душевними стражданнями, що на думку апелянта є достатньою підставою для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди. 
На думку апелянта ОСОБА_1 відмова у задоволенні позовних вимог щодо  нарахування компенсації  втрати частини доходів за затримку виплати  пенсії за період з 05.03.2019 року, помилкового обґрунтована передчасністю заявлення таких вимог, оскільки спірні правовідносини врегульовані  відповідним Законом №2050-ІІІ та Постановою КМУ №159, а правова позиція ВП ВС в постанові від 20.05.2020 року по справі №815/1226/18, свідчить про те, що нараховані але не отриманні з вини пенсійного органу суми пенсій, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком із нарахуванням компенсації втрати  частини доходів.
Стосовно відмови у задоволенні вимоги  щодо виплати  заборгованості  по пенсії у сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року з нарахуванням компенсації  втрати доходу  за затримку виплати пенсії починаючи з 05.03.2019 року по день її фактичної виплати, апелянт ОСОБА_1 зазначає про неправильність висновків суду першої інстанції про те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права – звернення з новим позовом щодо неналежного виконання судового рішення в іншій справі. На думку  апелянта  тривала невиплата пенсійним органом  частини пенсії яка присуджена судовим рішенням в  іншій справі №400/1715/20, є новим порушенням прав апелянта на пенсійне забезпечення, що становить новий предмет  позову та підлягає судовому захисту.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, посилаючись на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Суд встановив, що ОСОБА_1 є пенсіонером Збройних Сил України та отримує пенсію за вислугу років з липня 1992 року, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на час виникнення спірних правовідносин перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Зазначені обставини сторонами у справі не заперечується.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року по справі №814/1030/18 (ЄДРСР №74373061) був частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 , зокрема Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області було зобов`язане перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року з усіма надбавками та підвищеннями відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ. В решті позову було відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року у справі №814/1030/18 (ЄДРСР №76421065) рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року залишене без змін.
Як вбачається з відзиву на позов (а.с. 37-40), листа відповідача від 08.09.2021 року (а.с. 22), пенсійний орган провів перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року по справі № 814/1030/18.
В подальшому, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20 (ЄДРСР №90117668) був частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 , зокрема:
- визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року;
- зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019  року(включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з врахуванням раніше виплачених сум на визначений ОСОБА_1  банківський рахунок, відкритий в установі АТ КБ “Приватбанк”;
- в решті позовних вимог відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі № 400/1715/20 (ЄДРСР №94564509) була частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема:
- рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року – скасоване в частині відмови щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок АТ КБ “Приватбанк” та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 ;
- ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, провести з компенсацією втрати частини доходів та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк»;
- в іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишене без змін.
Як встановлено в мотивувальній частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №400/1715/20, з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано відповідно до ч.4 ст. 63 Закону № 2262 та постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 21.02.2018 року, з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби, що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" на підставі довідки, виданої Миколаївським обласним військовим комісаріатом.
Розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії обчислений з таких видів грошового забезпечення: посадовий оклад –   4370,00 грн.; оклад за військовим званням- 1410,00 грн.; процентна надбавка за вислугу років 50% - 2890,00 грн. Всього: 8670,00 грн.
Основний розмір пенсії встановлений у розмірі 68% грошового забезпечення та складає 5895,60 грн.
ГУ ПФУ призначено позивачу до виплати пенсію (з надбавками) в розмірі 4061,64 грн. (2227,68 грн. (розмір пенсії до 01.01.2018 р.) + 1833,96 грн. (50% від 3667,92 грн.)).
З 01.01.2019 року розмір пенсії збільшився з урахуванням вимог пункту 2 Постанови Кабінету міністрів України №103 від 21.02.2018 року та позивачу виплачується 75 відсотків від підвищення розміру пенсії.
Тобто, ГУ ПФУ виплачує 75% суми підвищення пенсії, яку обчислено у розмірі 68 % грошового забезпечення.
Таким чином, органом пенсійного фонду здійснюється виплата перерахованої пенсії у порядку виплати відповідного підвищення пенсії, виходячи з проведення 50% виплат за період з 2018 року, з 75% виплат за період 2019 року та 100% - за період 2020 року.
Зобов`язуючи ГУ ПФУ в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019  року(включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, Миколаївський окружний адміністративний суд в рішенні від 30 червня 2020 року у справі №400/1715/20, виходив з того, що пенсійний орган при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу до 05.03.2019 року не мав правових підстав не враховувати та не застосувати до спірних правовідносин положення норм ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови КМУ №103, та у інший спосіб здійснювати таку виплату перерахованої пенсії, але з 05 березня 2019 року пенсія позивачу підлягала виплаті у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії. При цьому суд першої інстанції послався на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 04.02.2019 року по справі № 160/3586/19 (провадження № Пз/9901/12/19), відповідно до п. 32 якої, у зв`язку із скасуванням пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасоване.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , та зобов`язуючи Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 року по 03.09.2019 рік (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, провести з компенсацією втрати частини доходів, П`ятий апеляційний адміністративний суд в постанові  від 02.02.2021 року по справі №400/1715/20, виходив з того, що право на компенсацію втрати частини доходів виникає у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, в тому числі, пенсії, що встановлено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ.
Також апеляційний суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не заперечує того факту, що  після проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 , на виконання  рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №400/1715/20, за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року, сума підвищеної пенсії становить 5475,26 грн., про що пенсійних орган зазначив у відзиві на позовну заяву (а.с. 37-зворот).
Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а ні в суді першої інстанції, а ні в своїй апеляційній скарзі не заперечує факту не виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі №400/1715/20 в частині здійснення при перерахунку та виплаті ОСОБА_1 , на виконання  рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі №400/1715/20, за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року, компенсації втрати частини доходів.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що, як на час подання ОСОБА_1 позову в цій справі (12.09.2021 року), так і на час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, орган пенсійного фонду не виконав рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року, з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року, у справі №400/1715/20. При цьому невиконання судових рішень обґрунтована відсутністю коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.
Також, відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 двічі (05.08.2021 року та 06.09.2021 року) звертався до Головного управління Пенсійного фонду України з проханням провести перерахунок його пенсії з 01.07.2021 року з урахуванням доплати, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (а.с. 19-зворот – 21-зворот ).
Натомість, листом від 09.09.2021 року Головне управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області відмовило ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії з 01.07.2021 року з урахуванням доплати, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» (а.с.  22). 
Зазначена відмова мотивована тим, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.06.2015 року № 757/5953/15-а зобов`язано Пенсійний фонд України поновити виплату пенсії за вислугу років з моменту зупинення її виплати – з 01.01.2015 року. На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 поновлено з 01.01.2015 року виплату пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону №2262. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року з усіма надбавками та підвищеннями відповідно до Закону  України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 року № 2262-12. На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №814/1030/18 Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області з 01.01.2018 року пенсію позивача перераховано. Оскільки рішеннями суду не покладено на органи Пенсійного фонду України зобов`язань щодо проведення ОСОБА_1 у подальшому перерахунків пенсії та встановлення до її розміру доплат, підстави для встановлення до розміру пенсії позивача щомісячної доплати, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», відсутні.
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що проведення позивачу перерахунку пенсії на виконання судових рішень є відновленням порушеного права, а не самостійний добровільний перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ, внаслідок чого  позивач має право на отримання доплати до пенсії в сумі 2000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713.
Відмовляючи у задоволенні вимоги  про зобов`язання пенсійного органу провести з 01.07.2021 року нарахування і виплату до пенсії в сумі 2000 грн. відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713, але з нарахуванням  компенсації втрати доходу  за затримку виплати частини пенсії, суд першої інстанції виходив з того, що сума компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати частини пенсії, проводиться у тому ж місяці в якому здійснюється виплата  заборгованості, проте, як матеріали справи не містять  доказів відмови  пенсійного органу в проведенні нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів, а сам позивач не звертався до пенсійного органу з цим питанням, внаслідок чого  вимога  заявлена передчасно. 
Також відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплачувати з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. без обмеження будь-яким часовим періодом, суд першої інстанції виходив з того, що достатнім і належним засобом захисту порушеного права позивача є зобов`язання пенсійного органу установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Проте як станом на час розгляду справи відсутні докази того, що відповідач не має наміру виконувати рішення суду, а тому вирішення такої вимоги свідчить про розв`язання спору на майбутнє, що не передбачено чинним законодавством.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не проведення ОСОБА_1 на загальних підставах і без обмеження будь-яким часовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, невиплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 по 03.09.2019 роки в сумі 5475,26 грн. та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019р. по 03.09.2019р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019р. по день фактичної виплати, суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги фактично стосуються невиконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20, постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі № 400/1715/20, тобто фактично є вимогами про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинені або не вчинені на виконання судового рішення, які в окремому судовому провадженні не розглядаються, оскільки спірні питання мають вирішуватись в порядку судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах відповідно до вимог ст. ст. 382, 383 КАС України, або шляхом звернення судових рішень до примусового виконання у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06. 2016 року №1404-VIII.
Встановив суд першої інстанції і відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 250000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, оскільки  позивач не навів жодного обґрунтування зазначеної ним суми моральної шкоди та в чому саме полягали моральні страждання, яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача.
Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про звернення рішення суду до негайного виконання, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, тому дія п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України на дані правовідносини не розповсюджується.
Зобов`язуючи пенсійний орган подати звіт про виконання рішення суду в цій справі, суд першої інстанції, з посиланням на  приписи частини другої статті 14 та частини першої статті 382 КАС України, дійшов висновку про необхідність забезпечення реального виконання судового рішення.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
В частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні та виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії позивачу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» та про зобов`язання відповідача установити та виплатити з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії позивачу у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням раніше виплачених сум, та стосовно доводів апелянта – Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області апеляційний суд зазначає таке.
Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, врегульовані Законом України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі - Закон №2262-ХІІ). Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина вісімнадцята статті 43 Закону №2262-ХІІ встановлює, що у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Згідно з частиною 4 статті 63 Закону №2262-XII усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 (надалі - Порядок №45).
Так, пунктом 1 Порядку №45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
30 серпня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №704, якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців.
Відповідно до пункту 10 Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою № 103 від 21.02.2018 року) ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.
На виконання ч. 4 ст. 63 Закону України № 2262-ХІІ, Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 року прийнято Постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Учасниками справи не оспорюється той факт, що після 01.03.2018 року позивачу перераховувалась пенсія, але на виконання судових рішень у справах №814/1030/18, №400/1715/20, якими були відновлені права позивача на отримання пенсії в розмірі встановленому чинним законодавством.
14.07.2021 року прийнята Постанова Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб" (далі - Постанова №713).
Згідно з абзацом 1 пункту 1 Постанови №713, установлено з 1 липня 2021 р. особам, яким призначено пенсію до 1 березня 2018 р. відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) (крім військовослужбовців строкової служби), до розмірів їх пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону станом на 1 березня 2018 р., щомісячну доплату в сумі 2000 гривень, яка враховується під час подальших підвищень розмірів пенсій, визначених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону.
Абзацом 2 пункту 1 Постанови №713 встановлено, що особам, яким призначено (поновлено) пенсію після 1 березня 2018 р., розмір якої обчислено відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону (крім військовослужбовців строкової служби) з грошового забезпечення, визначеного станом на 1 березня 2018 р. або до цієї дати, встановлюється щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту.
Абзацом 3 пункту 1 Постанови №713, визначено, що у разі коли пенсія особам, зазначеним в абзацах першому і другому цього пункту, переглядалася (перераховувалася) після 1 березня 2018 р., щомісячна доплата, встановлена абзацами першим і другим цього пункту, не виплачується, крім випадків, коли розмір пенсії після такого перегляду (перерахунку) збільшився менше ніж на 2000 гривень. Якщо сума збільшення пенсії під час її перегляду (перерахування) не досягала 2000 гривень, щомісячна доплата, передбачена абзацом першим цього пункту, встановлюється в сумі, якої не вистачає до зазначеного розміру.
Як правильно встановив суд першої інстанції та не заперечується учасниками справи, після відновленого в судовому порядку права позивача на отримання пенсії з 01.01.2018 року з урахуванням збільшеного грошового забезпечення відповідно до Постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року, та з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року позивачу перерахунок (перегляд) розміру пенсії пенсійним органом не проводився.
Таким чином, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що доплати  до пенсії позивача відповідно до Постанови КМУ №713 від 14.07.2021 року має складати 2000 грн.
Доводи апелянта, щодо проведення після 01.03.2018 року перерахунку пенсії позивача апеляційний суд відхиляє, оскільки такий перерахунок пенсії був здійснений на підставі судових рішень та направлений на відновлення порушених прав позивача.
Відновлення в судовому порядку порушених прав позивача, зокрема права на отримання пенсії в належному розмірі, не є тим перерахунком (переглядом) пенсії, який мав би відбутись після 01.03.2018 року відповідно до норм чинного пенсійного законодавства.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій територіального пенсійного органу щодо відмови у встановлені та виплаті позивачу доплати  до пенсії позивача відповідно до Постанови КМУ №713 від 14.07.2021 року  та про зобов`язання територіального пенсійного органу здійснити з 01.07.2021р.  нарахування та виплату доплати  до пенсії позивача відповідно до Постанови КМУ №713 від 14.07.2021 року розмір якої має складати 2000 грн. 
Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, не виплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року в сумі 5475,26 грн.; про зобов`язання відповідача виплачувати, починаючи з 01.07.2021р., без обмеження будь-яким тимчасовим періодом, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розміру пенсії, визначеної відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ станом на 1 березня 2018 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії; про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати; про стягнення з відповідача 250000 грн. у відшкодування моральної шкоди, в режимі негайного виконання рішення, одним платежем; про винесення окремої ухвали суду про невідповідність директивного листа Пенсійного фонду України від 17.02.2015 р. № 4626/02-40 нормам Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне державне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 №1282-XII, "Порядку проведення індексації грошових доходів населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078, в частині обов`язковості виконання судових рішень, дотримання встановленого порядку проведення перерахунку та індексації раніше призначених пенсій, апеляційний суд зазначає таке.
Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2020 року у справі №400/1715/20 (ЄДРСР №90117668), визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, та зобов`язано ГУ ПФУ в Миколаївській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 05.03.2019 року по 03.09.2019  року(включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року з врахуванням раніше виплачених сум на визначений ОСОБА_1  банківський рахунок, відкритий в установі АТ КБ “Приватбанк”.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі № 400/1715/20 (ЄДРСР №94564509) була частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема:
- рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року – скасоване в частині відмови щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на визначений ним банківський рахунок АТ КБ “Приватбанк” та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 ;
- ухвалено постанову, якою в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року (включно) з урахуванням 100% суми підвищеної пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, провести з компенсацією втрати частини доходів та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 на поточний рахунок НОМЕР_1 відкритий в АТ КБ «Приватбанк»;
- в іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року залишене без змін.
Відповідно до вимог частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”.
Відповідно до вимог частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
У постановах від 17.04.2019 (справа №355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа №815/2252/16), від 16.12.2021 (справа №170/167/17) Верховний Суд дійшов висновку, що “…зазначені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.”.
Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи не містять відомостей щодо  виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року. При цьому учасники справи не заперечують, що розмір перерахованої але не виплаченої пенсії за цей період становить 5475,23 грн.
Таким чином, як на час звернення позивача з позовом в цій справі – 12.09.2021 року, так і на час ухвалення оскаржуваного рішення від 22.11.2021 року, Головне управління Пенсійного фонду України  в Миколаївській області не надало доказів виплати ОСОБА_1 перерахованої на виконання  судових рішень у справі № 400/1715/20, зокрема постанови апеляційного суду від 02.02.2021 року, пенсії в сумі 5475,23 грн., що свідчить  про протиправну бездіяльність територіального пенсійного органу, та тривале невиконання судових рішень в повному обсязі.
Проте позовні вимоги щодо визнання протиправними дій щодо не виплати заборгованості по пенсії в сумі 5475,23 є фактично  вимогами спрямованими на спонукання  відповідача – пенсійного органу  виконати  судові рішення в іншій адміністративній справі,  а тому не підлягають розгляду в межах окремої справи за правилами адміністративного судочинства, а можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України в межах справи №400/1715/20.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги у даній справі (визнання протиправними дій відповідача щодо не проведення на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, не виплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року в сумі 5475,26 грн.) не можуть бути розглянуті, як за правилами адміністративного судочинства, так не підлягають розгляду в судовому порядку в цілому, в зв?язку з чим провадження у справі в частині цих вимог підлягає закриттю, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Також, апеляційний суд зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати, є такими, що вирішені постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі №400/1715/20, якою ГУ ПФУ в Миколаївській області, зокрема вже було зобов`язано провести перераховану за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року пенсію з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії.
Такі фактичні обставини вказують на те, що публічно-правовий спір між позивачем та відповідачем (в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати) вирішено судовим рішенням у справі №400/1715/20), а спір виник у зв`язку з неналежним на думку позивача виконанням відповідачем зазначеного рішення.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги у даній справі (зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати) не можуть бути розглянуті, як за правилами адміністративного судочинства, так не підлягають розгляду в судовому порядку в цілому, в зв?язку з чим провадження у справі в частині цих вимог підлягає закриттю, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.
При цьому апеляційний суд зазначає, що питання належного виконання  судового рішення (щодо зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати) може бути вирішене на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України в межах справи №400/1715/20.
Однак, апеляційний суд зазначає, що доводи апелянта – ОСОБА_1 щодо протиправного невиконання в повному обсязі судових рішень в іншій адміністративній справи, є достатнім та належним обґрунтуванням позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Суб`єктами завдання шкоди є органи державної влади, яка відповідно до ст. 6 Конституції України здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи влади Автономної республіки Крим та органи місцевого самоврядування, а також їх посадові чи службові особи.
Частина друга статті 19 Основного Закону України, визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 5 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).
Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.
У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка; рішення у справі «Ромашов проти України» (Romashov v. Ukraine), № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України» (Dubenko v. Ukraine), № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України» (Kozachek v. Ukraine), № 29508/04, від 7 грудня 2006 року).
Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України» (Shmalko v. Ukraine), № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).
В одній з перших справ проти України, в якій ЄСПЛ розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, Суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).
Забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним.
У справі «Скордіно проти Італії» Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначив ключові критерії для перевірки ефективності компенсаторного засобу юридичного захисту щодо надмірно тривалих судових проваджень.
Ці критерії, які також застосовні до справ про невиконання рішень (рішення у справі «Вассерман проти Росії», № 21071/05, від 10 квітня 2008 року, пп. 49 і 51), вимагають таке:
- позов про відшкодування має бути розглянутий упродовж розумного строку (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 195);
- призначене відшкодування має бути виплачено без зволікань і, як правило, не пізніше шести місяців від дати, на яку рішення про його призначення набирає законної сили (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 198);
- процесуальні норми стосовно позову про відшкодування мають відповідати принципові справедливості, гарантованому статтею 6 Конвенції (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 200);
- норми стосовно судових витрат не повинні покладати надмірний тягар на сторону, яка подає позов, якщо її позов обґрунтований (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, п. 201);
- розмір відшкодування не повинен бути нерозумним у порівнянні з розміром відшкодувань, призначених Судом в аналогічних справах (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, пп. 202-206і213).
У справі «Харук та інші проти України» (рішення від 26.07.2012 року [комітет], заява № 703/05 та 115 інших заяв, п. 24- 25), а також у ряді інших справ проти України, які стосувались тривалого невиконання рішень національних судів, ЄСПЛ, беручи до уваги принципи визначення розміру компенсації, яка присуджується у випадку встановлення порушення Конвенції щодо невиконання рішень в подібних справах, визнав розумним та справедливим присудити 3000 євро кожному заявнику в заявах, що стосуються невиконання рішень тривалістю більше трьох років, та 1500 євро кожному заявнику в інших заявах. Зазначені суми є відшкодуванням будь-якої матеріальної і моральної шкоди, а також компенсацією судових витрат.
ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація - коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії» № 36813/97, пп. 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», № 21071/05, п. 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення у справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, п. 100).
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд зазначає, що відповідач є суб`єктом, що належить до суб`єктів, які завдають шкоду, характер правовідносин свідчить про те, що права позивача -  фізичної особи порушені протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.
Досліджуючи обставини справи, які слугували підставою для завдання моральної шкоди позивачу, апеляційний суд зазначає, що такими обставинами є саме тривале невиконання в повному обсязі судового рішення у справі №400/1715/20.
Оцінюючи вказані обставини та характер спірних правовідносин у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що в даному випадку, моральна шкода має бути відшкодована у межах одного прожиткового мінімуму, в розмірі, встановленому станом на дату розгляду справи апеляційним судом, що складає 2393 гривні (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік»).
При цьому, апеляційний суд, доводи апелянта – ОСОБА_1 про те що розмір відшкодування моральної шкоди, повинен бути стягнутий в сумі 250000 грн, оскільки Європейським Судом з прав людини стягується моральна шкода в розмірі 500 Євро за результатом одного розгляду справи, в той час як права позивача порушувались на протязі 10 років  та він був змушений неодноразово звертатись до суду за відповідним судовим захистом, вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.
Так, згідно практики Європейського Суду з прав людини, Суд у своїх рішеннях, дійсно, присуджував з держави у рахунок відшкодування моральної шкоди її розмірі в середньому від 1500 до 3000 Євро, посилаючись на встановлення тривалого невиконання рішень, винесених на користь заявників, порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що таке відшкодування моральної шкоди обґрунтовується у рішеннях ЄСПЛ саме відсутністю ефективного національного засобу захисту.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд зазначає, що в межах розгляду даної справи, права позивача, які були порушені бездіяльністю відповідача було відновлено шляхом відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено судом за критеріями, що мають істотне значення та відносяться до характеру порушень і обставин справи, що є юридичним захистом прав позивача національним судом України, а не міжнародною судовою установою, яка захищає такі права у разі неотримання особою ефективного національного засобу юридичного захисту.
Саме за таких обставин, доводи апелянта – ОСОБА_1 щодо стягнення з ГУ ПФУ в Миколаївській області грошових коштів в рахунок компенсації моральної шкоди у розмірі 250000 грн. є необґрунтованими.
Перевіряючи доводи  апелянта – ОСОБА_1 в частині відмову у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплачувати, починаючи з 01.07.2021р., без обмеження будь-яким тимчасовим періодом, щомісячну доплату в сумі 2000 гривень до розміру пенсії, визначеної відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону № 2262-ХІІ станом на 1 березня 2018 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, апеляційний суд зазначає таке.
Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-III визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, пенсії.
Відповідно до ч.4 Закону України № 2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Висновки суду першої інстанції щодо передчасності даної вимоги, оскільки відповідачем фактично не проведено повного розрахунку з позивачем є помилковими, оскільки право на компенсацію виникає у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, в тому числі, пенсії.
Враховуючи встановлену протиправність дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», апеляційний суд зазначає про право апелянта – ОСОБА_1 на отримання компенсації втрати частини доходів, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Стосовно доводів апелянта – ОСОБА_1 щодо винесення окремої ухвали, апеляційний суд зазначає, що вимога до суду першої інстанції щодо постановлення окремої ухвали не є позовною вимогою, а питання  щодо постановлення окремої ухвали було  вирішене судом першої інстанції ухвалою від 22.11.2021 року, про можливість апеляційного оскарження якої суд першої інстанції зазначив в резолютивній частині. Проте, вказана ухвала в апеляційному порядку не оскаржена. 
Стосовно інших посилань апеляційних скарг апеляційний суд зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Крім того, апеляційним судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив правильне судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в частині позовних вимог які стосуються відновлення права позивача на отримання щомісячної доплати  до пенсії відповідно до Постанови КМУ від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», внаслідок чого апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області  залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в цій частині - без змін.
Проте, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при ухваленні судового рішення в частині, якою було відмовлено у задоволенні інших позовних вимог позивача, внаслідок чого апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення в цій частині - скасуванню, з прийняттям нового судового рішення.
Керуючись ст. ст. 3, 19, 55, 56 Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-78, 238, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 317, 319, 321, 322, 327-328 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №400/7936/21 - скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , та в цій частині ухвалити нову постанову.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області при виплаті з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати доходу  за затримку виплати пенсії.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (ЄДРПОУ:13844159) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у відшкодування моральної шкоди 2393 грн. (дві тисячі триста дев`яності три гривні).
Закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо не проведення на загальних підставах і без обмеження будь-яким тимчасовим періодом масових перерахунків пенсії за вислугу років, не виплати заборгованості по пенсії за період з 05.03.2019 року по 03.09.2019 року в сумі 5475,26 грн.; про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області виплатити заборгованість по пенсії в сумі 5475,26 грн. за період з 05.03.2019 р. по 03.09.2019 р., з нарахуванням компенсації втрати доходу за затримку виплати пенсії, починаючи з 05.03.2019 р. по день фактичної виплати. 
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2021 року у справі №400/7936/21 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанова апеляційного суду в частині закриття провадження у справі може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 28.04.2022 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.