ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2022 р.                                                                Справа №926/2195/21
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого  судді                                                                                Скрипчук О.С.
суддів                                                                                                    Галушко Н.А.
                                                                                                    Матущака О.І.
секретар судового засідання Лагутін В.Б.
розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці № 576/2582 від 15.11.2021 ( вх. № 01-05/3863/21 від 18.11.2021)
на рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.10.2021 (суддя Миронюк С.О., повний текст рішення складено 20.10.2021, м. Чернівці)
у справі № 926/2195/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріфіл-Україна», м. Чернівці
до відповідача: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці
про визнання договору продовженим
за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
ВСТАНОВИВ
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріфіл-Україна» звернулося до Господарського суду Чернівецької області із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці про визнання договору оренди нерухомого військового майна № 12 від 23.12.2005  продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 5 років, шляхом оформлення додаткового договору про внесення змін до договору.
Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.10.2021 позов ТзОВ «Ріфіл-Україна» задоволено. Суд виніс рішення, яким визнав договір оренди індивідуально визначеного нерухомого військового майна, що належить до державної власності № 12 від 23.12.2005 (із змінами), укладенго між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріфіл-Україна», продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 5 років, шляхом оформлення додаткового договору про внесення змін до договору оренди державного нерухомого майна.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, станом на дату закінчення строку дії договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку було відсутнє заперечення орендодавця щодо продовження договору, відтак, суд дійшов висновку, що договір оренди індивідуально визначеного нерухомого військового майна, що належить до державної власності № 12 від 23.12.2005 (із змінами) є продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений.
Не погоджуючись з даним рішенням суду Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці подав апеляційну скаргу № 576/2582 від 15.11.2021 (вх. № 01-05/3863/21 від 18.11.2021), в якій просить рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.10.2021 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права. А саме, скаржник стверджує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір оренди припинив свою дію, а орендар зобов`язаний повернути приміщення орендодавцеві.
Позивачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.
Сторони не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили.
Колегія суддів звертає увагу, що ухвали суду про відкриття апеляційного провадження та відкладення розгляду справи у даній справі, були надіслані ТзОВ «Ріфіл-Україна» (позивачу) рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в позовній заяві, за місцезнаходженням: 58018, місто Чернівці, вул. Авіаційна,10.
Проте, ухвали суду, надіслані позивачу за вказаною адресою, повернулась з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Інформація про іншу адресу ТзОВ «Ріфіл-Україна», ніж та, яка зазначена в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутня.
Згідно ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі №916/2349/17.
Враховуючи те, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалася, а також те, що судом апеляційної інстанції вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення сторін, наявні в матеріалах справи докази достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у судовому засіданні за відсутності представників сторін.
Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2004 року між Міністерством Оборони України в особі начальника Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини (орендодавець) та ТзОВ «Ріфіл-Україна» (орендар) було укладено договір № 12 оренди нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: м. Чернівці, вул. Авіаційна, 7.
В подальшому 23 грудня 2005 між Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці Міністерства Оборони України у (орендодавець) та ТзОВ «Ріфіл-Україна» (орендар) було укладено договір оренди №12. Згідно п.1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно: приміщення складу літ.А площею 626.20 кв.м;, (в попередній редакції договору - приміщення складу інв.№2 площею 640,9 кв,м), приміщення складу літ.Б площею 606,80 кв.м (в попередній редакції договору - приміщення складу інв.№24 площею 648 кв.м), приміщення складу літ.Ж площею 25,30 кв.м (в попередній редакції договору - приміщення складу інв.№42 площею 66,0 кв.м), приміщення прохідної літ. З площею 24,30 кв.м. (в попередній редакції - приміщення вартового інвентарний №48 площею 21 кв.м. (надалі Майно), яке знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Авіаційна, 10, військового містечка № 195, що знаходиться на балансі Чернівецької КЕЧ району Західного оперативного командування, вартість якого визначена за експертною оцінкою 75686 грн.
Відповідно до п.2 договору, майно є власністю держави в оперативному управлінні Чернівецької Квартирно-експлуатаційної частини району (після перейменування - «Квартирно- експлуатаційний відділ м. Чернівці») орендодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Чернівецьким міськвиконкомом 01 грудня 2005 року на підставі рішення Чернівецького міськвиконкому від 22 листопада 2005 року за № 903/20. Право власності зареєстроване Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 13 грудня 2005 року за реєстраційним номером 13185369.
У п.10.1. договору сторони встановили строк дії договору з 30.12.2004 по 30.12.2009.
Згідно п. 10.6  договору, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріфіл-Україна» звернулося до суду із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці про визнання договір оренди нерухомого військового майна № 12 від 23.12.2005 продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 5 років, шляхом оформлення додаткового договору про внесення змін до договору.
При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.
Закон України «Про оренду державного та комунального майна» регулює: правові, економічні та організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим, а також передачею права на експлуатацію такого майна; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання майна, що перебуває в державній та комунальній власності, майна, що належить Автономній Республіці Крим.
Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які:
-          укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше;
-          укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону;
-          укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону;
-          укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством.
Договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Рішення про продовження договору оренди державного майна, передбаченого частиною другою цієї статті, і рішення про відмову у продовженні договору оренди державного майна приймаються орендодавцем.
Правочин, на підставі якого здійснюється продовження орендних прав та обов`язків, у силу загальних приписів Цивільного кодексу України щодо порядку укладення, зміни та розірвання договорів має бути вчинений у тій самій формі, що й первісний договір оренди.
За змістом статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту його прав та інтересів. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно зі статтею 13 Конвенції - право на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Укладення додаткової угоди про продовження договору оренди майна кореспондує передбаченому п.6 ч.2 ст. 16 ЦК України способу захисту порушеного права шляхом зміни правовідношення та відповідає підставам виникнення, припинення та зміни прав і обов`язків сторін за ст. 11 ЦК України.
Тому єдиним ефективним способом захисту прав орендаря є визнання укладеною додаткової угоди, з викладенням її змісту у резолютивній частині рішення суду.
З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ріфіл-Україна» звернулося до суду із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці в якому просить суд визнати договір оренди нерухомого військового майна № 12 від 23.12.2005 продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 5 років, шляхом оформлення додаткового договору про внесення змін до договору.
Однак, в прохальній частині позовної заяви не міститься проект такого додаткового договору, умови якого мав би навести суд у своєму рішенні за результатами розгляду справи. Також позивач не надав і до позовної заяви проекту такого додаткового договору.
Адже, відповідно до ч. 9 ст. 238 ГПК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.
Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивачем у цій справі обрано неправильний спосіб захисту, який не забезпечить захисту порушеного права останнього. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам сторін. А відтак, позов у даній справі не підлягають до задоволення.
За таких обставин, суд апеляційної дійшов висновку, що рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.10.2021 слід скасувати, а в позові - відмовити.
Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :
1.Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці за № 576/2582 від 15.11.2021 ( вх. № 01-05/3863/21 від 18.11.2021) задоволити.
2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 12.10.2021 у справі № 926/2195/21 скасувати. Прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріфіл-Україна» (58029, м. Чернівці, вул. Авіаційна, 10, код ЄДРПОУ 32929886) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці (58002, м. Чернівці, вул. Українська, 43; код 08179180) 3405,00 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.
4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текс постанови складено 27.05.2022.

Головуючий суддя                                                                       О.С. Скрипчук

Суддя                                                                                          О.І. Матущак

Суддя                                                                                           Н.А. Галушко