ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/608/22 Справа № 181/1202/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвінова Л. Ф. Суддя у 2-й інстанції - Слоквенко Г. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 липня 2022 року                                                                м. Дніпро

Суддя Судової палати у кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Слоквенко Г.П. за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та в його інтересах адвоката Кучинської В.В., у відкритому судовому засіданні в залі суду, розглянувши апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого водієм «Автодор», який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
За цією постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 листопада 2021 року о 07.31 годині водій ОСОБА_1 по вул.Свободи смт.Межова керував автомобілем марки КРАЗ 6510, державний номерний знак НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, оглянутий з використанням спеціального технічного засобу, результат тесту склав 0,62 проміле.
       На думку суду першої інстанції, вказані протиправні дії водія ОСОБА_1 утворюють склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
        ОСОБА_1  не згоден з рішенням суду першої інстанції. В апеляційній скарзі, враховуючи зміну апеляційних вимог, просить постанову змінити, призначити основне стягнення нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст. 130 КУпАП, - у вигляді штрафу в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, без позбавлення права керування.
       В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що при призначенні йому адміністративного стягнення, суд першої інстанції належним чином не врахував, що на його утриманні знаходяться його батьки, які не мають власного доходу, так як вони є ОСОБА_2 ; основний його дохід напряму залежить від керування транспортним засобом, в зв`язку з чим посвідчення водія має суттєве значення для постійного доходу та допомоги батькам.
Апелянт вказує, що у нього на утриманні перебувають дружина, четверо дітей, двоє з яких є малолітніми, а одна — неповнолітня, одна донька є студенткою та навчається у вищому навчальному закладні на контрактній основі, а втрата роботи на тривалий строк позбавить його можливості забезпечити належний рівень життя для своєї сім`ї.
Просить також врахувати, що раніше він не притягувався до адміністративної відповідальності, вину свою визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно.
Заслухавши ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кучинської В.В., які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, співставивши їх із викладеними доводами, щодо незаконності та протиправності прийнятого судового рішення, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дані вимоги судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, є законним та обґрунтованим, і в апеляційній скарзі не оскаржується. 
Аналізуючи вимоги апеляційної скарги про необхідність зміни судового рішення в частині призначеного адміністративного стягнення, зазначаю наступне.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно із ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Враховуючи викладене, вважаю, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню її вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1  нових правопорушень. 
Судом обґрунтовано накладено стягнення на загальних підставах за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а тому порушень вимог закону при накладенні стягнення не вбачається. Посилання під час апеляційного перегляду на те, що ОСОБА_1 працює водієм, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами фактично позбавляє його можливості працювати за місцем роботи, отримувати дохід, - не дає підстав для зміни стягнення, оскільки воно накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, та є безальтернативним. 
Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді при її перегляді, апеляційним судом не встановлено.
З огляду на вищенаведене, підстав для скасування постанови судді і закриття провадження по справі з мотивів наведених в апеляції апеляційний суд не вбачає, а тому вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Постанову Межівського районного суду Дніпропетровської області від 07 лютого 2022 року щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 130 КупАП - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду                                                         Г.П. Слоквенко