П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

__________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 квітня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/2257/21	

Головуючий І інстанції Гомельчук С.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Осіпова Ю.В.,
суддів – Косцової І.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року (м.Херсон, дата складання повного тексту рішення – 27.07.2021р.) по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» до Херсонської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
У травні 2021 року ПП «Херсонтеплогенерація» звернулася до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Херсонської міської ради, в якому просила суд:
- визнати протиправною бездіяльність Херсонської міської ради щодо не розгляду листів з заявою про коригування тарифів на теплопостачання ПП «Херсонтеплогенерація» від 11.01.2021р. №05/01 міському голові Колихаєву І.В.; від 25.01.2021р. №15/01 міському голові Колихаєву І.В.; від 15.04.2021р. №15/01 міському голові Колихаєву І.В., копія заступнику міського голови Пепелю В.П.; від 16.04.2021р. №68/01 міському голові Колихаєву І.В.;
- зобов`язати Херсонську міську раду розглянути листи з заявами ПП «Херсонтеплогенерації» про коригування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії від 11.01.2021р. №05/01 міському голові Колихаєву І.В.; від 25.01.2021р. №15/01 міському голові Колихаєву І.В.; від 15.04.2021р. №15/01 міському голові Колихаєву І.В., копія заступнику міського голови Пепелю В.П.; від 16.04.2021р. №68/01 міському голові Колихаєву І.В. та вирішити питання по суті.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що підприємством на адресу Херсонської міськради було направлено заяви про коригування встановлених міськрадою тарифів на теплопостачання від 11.01.2021р. №05/01, від 25.01.2021р. №15/01, від 15.04.2021р. №15/01 та від 16.04.2021р. №68/01. Проте, жодних відповідей на вказані вище заяви або мотивованої відмови, станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом так і не було отримано, що вказує на протиправну бездіяльність органу місцевого самоврядування.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року адміністративний позов ПП «Херсонтеплогенерація» – задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Херсонської міської ради щодо ненадання відповіді за заяви ПП "Херсонтеплогенерація" про коригування тарифів на теплопостачання, оформлені листами від 11.01.2021р. №05/01, від 25.01.2021р. №15/01, від 15.04.2021р. №15/01, від 16.04.2021р. №68/01.Зобов`язано Херсонську міську раду Херсонської області надати відповідь на заяви ПП "Херсонтеплогенерація" про коригування тарифів на теплопостачання, оформлені листами від 11.01.2021р. №05/01, від 25.01.2021р. №15/01, від 15.04.2021р. №15/01, від 16.04.2021р. №68/01, у порядку та строки встановлені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово – комунального господарства України від 12.08.2018р. №239 «Про затвердження Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення».
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, представник позивача ПП «Херсонтеплогенерація» – адвокат Оніщенко О.І. 20.08.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27.07.2021р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити усі позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача вказане вище рішення в апеляційному порядку не оскаржив.
10.09.2021р. матеріали даної справи, разом із апеляційною скаргою позивача, надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
15.10.2021р. до суду 2-ї інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача категорично не визнав доводи апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення. 
Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.
Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи. 
Позивачем - Приватним підприємством "Херсонтеплогенерація", яке здійснює діяльність у сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, кінцевими споживачами якої є населення м. Херсона, медичні, шкільні та дошкільні заклади і юридичні особи, було направлено на адресу Херсонській міській раді (в особі міського голови – Колихаєва І.В.) заяви про коригування тарифів на теплопостачання з додатками до них, оформлені листами від 11.01.2021р. №05-01, від 25.01.2021р. №15/01, від 15.04.2021р. №15/01, від 16.04.2021р. №68/01.
Вказані вище заяви (з додатками) було отримано та зареєстровано міськрадою 11.01.2021р. (лист від 11.01.2021р. №05-01), 27.01.2021р. (лист від 25.01.2021р. №15/01), 15.04.2021р. (лист від 15.04.2021р. №15/01), 16.04.2021р. (лист від 16.04.2021р. №68/01), що підтверджується відміткою міськради, проставленою на титульних аркушах заяв підприємства.
Однак, розглянувши надіслані позивачем заяви, відповідач своїми листами від 21.01.2021р. №8-128-17/26, від 08.02.2021р. №8-761-17/26, від 26.04.2021р. №8-4039-17/40, від 28.04.2021р. №8-4110-17/40 залишив ці заяви ПП "Херсонтеплогенерація" без розгляду через їх невідповідність вимогам Порядку, затвердженого наказом Мінрегіону від 12.09.2018р. №239.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача та так і не отримавши мотивованих відповідей на свої заяви,  позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з часткової бездіяльності міськради, яка, в свою чергу, у встановлений законом строк не надала на звернення позивача мотивованих відповідей.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, як визначено статтею 20 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005р. №2633-IV, тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб`єкта господарювання. Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.
Відповідно до приписів п.2 ч.3 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р. №2189-VIII, до повноважень органів місцевого самоврядування віднесено встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону;
Так, як передбачено п.2 ч.1 ст.5 вказаного Закону №2189-VIII, до житлово – комунальних послуг належать у т.ч. комунальні послуги - постачання теплової енергії, постачання гарячої води.
Частиною 1 ст.10 Закону №2189-VIII встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч.5 ст.21 Закону №2189-VIII, органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.
Підпунктом 2 п. а ст. 28 Закону №2189-VIII передбачено, що до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження до яких віднесено встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на теплову енергію (у тому числі її виробництво, транспортування та постачання).
А як видно з приписів ст.13 Закону №2633-IV, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері теплопостачання відноситься: встановлення для всіх категорій споживачів тарифів на теплову енергію і тарифів на виробництво теплової енергії (крім тарифів на теплову енергію, вироблену на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях та когенераційних установках) у порядку і межах, визначених законодавством.
Як загально відомо, наказом Мінрегіону від 12.08.2018р. №239 було затверджено порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення.
У відповідності до приписів п. 4 вказаного Порядку №239, суб`єкт господарювання (заявник) подає до органу місцевого самоврядування у друкованому та електронному вигляді розрахунки тарифів разом із заявою, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час проведення розрахунків тарифів.
Комплект документів, поданий суб`єктом господарювання (заявником) до органу місцевого самоврядування, підлягає реєстрації службою діловодства.
Далі, у разі відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам, установленим цим Порядком, а також відповідності розрахунків тарифів формам, встановленим органами місцевого самоврядування, їх розгляд здійснюється протягом 1-го календарного місяця з дня отримання відповідної заяви (з дня її реєстрації).
Якщо ж заява та додані до неї документи не відповідають вимогам цього Порядку, а розрахунки тарифів – формам, встановленим органами місцевого самоврядування …, заява залишається без розгляду, про що орган місцевого самоврядування письмово повідомляє заявника протягом десяти робочих днів з дня надходження заяви (з дня її реєстрації) з чітким обґрунтуванням причин такої відмови і посиланням на відповідні нормативно-правові акти (п.п.1,3 розділу 4 Порядку №239).
Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, позивач надіслав на адресу Херсонської міськради 4 (чотири) заяви, оформлені листами від 11.01.2021р. №05-01, від 25.01.2021р. №15/01, від 15.04.2021р. №15/01, від 16.04.2021р. №68/01.
Як свідчать матеріали справи, Херсонською міськрадою вказані вище заяви було отримано та зареєстровано, що у відзиві не заперечується, натомість стверджується, що на означені заяви нібито було надано відповіді, оформлені листами від 21.01.2021р. №8-128-17/26, від 08.02.2021р. №8-761-17/26, від 26.04.2021р. №8-4039-17/40, від 28.04.2021р. №8-4110-17/40.
Позивач же, в свою чергу, наполягає на тому, що жодних листів від відповідача не отримував.
Так, як видно з матеріалів справи, на підтвердження факту направлення листів-відповідей міськрада посилається на надану до суду копію Журналу реєстрації кореспонденції відправленої пошти, де, як стверджує відповідач, зазначено дати відправлення листів на адресу ПП "Херсонтеплогенерація".
Проте, позивач вважає, що вказаний вище Журнал не підтверджує самого факту надсилання підприємству листів-відповідей. 
Отже, спірним є питання – чи можуть вважатися відомості Журналу реєстрації кореспонденції відправленої пошти належним доказом направлення позивачу листів-відповідей на його заяви про коригування тарифів на теплопостачання.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до вимог ч.2 «Правил надання послуг поштового зв`язку» (затв. Постановою КМУ від 05.03.2009р. №270), розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
Статтею 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" від 04.10.2001р. №2759-III чітко визначено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.
Аналізуючи вищевикладені правові норми можна зробити висновок, що належним доказом надіслання суб`єктом владних повноважень відповіді на запит позивача є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.
Разом з тим, жодного з вказаних документів, як і будь-яких інших документів на підтвердження фактичного направлення позивачу відповіді на його заяви, відповідачем до суду не надано.
Таким чином, враховуючи викладені обставини, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції,  вважає безпідставними посилання відповідача на факт надіслання позивачу листів-відповідей на його заяви у письмовій формі, який, в свою чергу, лише тільки фіксує дійсне оформлення (реєстрацію) 21.01.2021р. за №8-128-17/26, 08.02.2021р. за №8-761-17/26, 26.04.2021р. за №8-4039-17/40, 28.04.2021р. за №8-4110-17/40 Херсонською міськрадою на ім`я директора ПП "Херсонтеплогенерація" листів-відповідей «Про надання інформації» на заяви підприємства про коригування тарифів на теплопостачання від 11.01.2021р. №05/01, від 25.01.2021р. №15/01, від 15.04.2021р. №15/01, від 16.04.2021р. №68/01.
При цьому, суд звертає увагу й на ту обставину, що твердження позивача стосовно того, що відповіді на заяви про коригування тарифів на теплопостачання ним не отримано взагалі – жодним чином не спростовані відповідачем у ході судового розгляду справи.
Водночас, так як відповідачем фактично підтверджено факт розгляду заяв позивача про коригування тарифів на теплопостачання, проте не доведено факту направлення на адресу позивача відповідей на зазначені заяви, то судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції,  враховуючи вимоги ч.2 ст.2, ч.2 ст.9   КАС України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність вийти за межі заявлених позивачем п/вимог та діючи з метою повного захисту прав та інтересів позивача та застосувати такий спосіб захисту прав, як визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання відповіді на заяви підприємства.
Між тим, питання правомірності залишення заяв позивача без розгляду не охоплюється предметом даного позову, оскільки відповідність форми і змісту заяв та їх додатків вимогам законодавства не є предметом дослідження у справі, а отже суди не мають процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Також,як видно зі змісту позову, позивач, окрім іншого, просив зобов`язати відповідача розглянути його заяви про коригування тарифів на теплопостачання від 11.01.2021р. №05-01, від 25.01.2021р. №15/01, від 15.04.2021р. №15/01, від 16.04.2021р. №68/01.
Однак, як вже зазначалося вище, в ході судового розгляду суди обох інстанцій встановили, що усі направлені позивачем заяви фактично були розглянуті відповідачем, який, в свою чергу, лише тільки належним чином не направив на адресу підприємства своїх відповідей, які, до речі,  викладені у листах Херсонської міськради від 21.01.2021р. №8-128-17/26, від 08.02.2021р. №8-761-17/26, від 26.04.2021р. №8-4039-17/40, від 28.04.2021р. №8-4110-17/40.
Таким чином, фактично розглянувши заяви, відповідач протиправно не надав та не направив на адресу позивача свої відповіді, а тому, відповідно, належним способом захисту порушеного права позивача дійсно є зобов`язання міськради надати позивачу відповідь на його заяви.
Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Як передбачає ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження". 
Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України).
До того ж, також слід зазначити й про те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» – залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 19.04.2022р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                                Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                          І.П.Косцова

                                                                                                    В.О. Скрипченко