Справа № 149/783/22 
Провадження № 33/801/377/2022
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Войтко Ю. Б.,
розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, пенсіонера, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП,

встановив:
Постановою судді Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року притягнуто  ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення - адміністративний арешт на строк три доби.
Вирішено питання про стягнення судового збору.
Відповідно до обставин, встановлених судовим рішенням, 19 квітня 2022 року о 14 год. 00 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою, наносив удари руками по різним частинам тіла своїй дружині ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Не погодившись з постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року потерпіла ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає що вищевказана постанова суду не відповідає вимогам законодавства, матеріалам справи, просить її змінити в частині накладення адміністративного стягнення, а саме: змінити стягнення у виді адміністративного арешту на три доби на стягнення у виді штрафу в розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що вищевказаною постановою суду першої інстанції її помилково визнано потерпілою у вказаній справі про адміністративне правопорушення та зазначено, що «… ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою, наносив удари руками по різним частинам тіла своїй дружині ОСОБА_1 …». Однак, таке твердження є помилковим, так як вказане правопорушення здійснювалось не відносно неї, а відносно іншої особи, яка не зверталась з відповідною заявою до теперішнього часу та не є особою, яка бере участь у справі про адміністративне правопорушення, що підтверджується її поясненнями від 19.04.2022 (а.с.6) та поясненнями ОСОБА_3 від 19.04.2022. Таким чином, вона помилково визнана потерпілою по даній справі про адміністративне правопорушення і в протоколі про адміністративне правопорушення помилково зафіксовано неіснуючий склад правопорушення. Також, вважає за необхідне повідомити, що 19.04.2022 притягуваний до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 перебував в стані алкогольного сп`яніння, так як в цей день виповнилось 40 днів з дня смерті його матері, чим була зумовлена його агресивність у цей день. Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_2 добровільно надав кошти на лікування її матері ОСОБА_4 , якій він наніс тілесні ушкодження, тяжкість покарання є значно вищою аніж тяжкість вчиненого адміністративного правопорушення, яке взагалі не було зафіксовано протоколом про адміністративне правопорушення, а було помилково зафіксовано неіснуюче правопорушення, за вчинення якого було накладено адміністративне правопорушення. 
ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, оскільки вважає висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, посилаючись на незаконність прийнятої постанови, просить її скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події і складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_1 незаконно визнана потерпілою, особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, а в подальшому і судом, оскільки вона зверталась до правоохоронного органу з заявою про адміністративне правопорушення, скоєне відносно іншої особи - її матері ОСОБА_4 . Так, додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали, а саме: пояснення ОСОБА_1 від 19.04.2022 та пояснення фельдшера ОСОБА_3 від 19.04.2022 підтверджують наявність ознак складу адміністративного правопорушення скоєного відносно ОСОБА_4 , а не відносно ОСОБА_1 . Вказана фальсифікація особою, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, обумовлена тим, що ОСОБА_4 відмовилась подавати заяву та надавати пояснення, що унеможливило визнати її потерпілою, і потерпілою безпідставно визнано заявника ОСОБА_1 , якій не було завдано жодної шкоди. Суд першої інстанції в порушення вимог ст. 280 КУпАП не з`ясував, чи було вчинено адміністративне правопорушення, зазначене в протоколі про адміністративне правопорушення. Також, місцевий суд не звернув увагу на те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог ст. 254 КУпАП та п. 8, 9 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376. Так, п. 8 вказаної Інструкції передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення складається у двох примірниках, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності. Однак, в порушення вказаних вимог йому не вручалась копія протоколу про адміністративне правопорушення. Також вказує, що в порушення п. 9 згаданої Інструкції у графі протоколу про адміністративне правопорушення «Назва документа, серія, номер, ким і коли виданий» - документ, що посвідчує особу, вказано лише номер його пенсійного посвідчення, проте дата його видачі і найменування органу (установи, підприємства, організації), що його видав - не зазначено.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. ОСОБА_2 надіслав суду заяву за електронним підписом з проханням розглянути апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами у відсутність скаржника. 
Перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційних скарг, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
За змістом ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності, а положеннями ст. 245 цього ж Кодексу визначено, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу ст. ст. 251, 252 КУпАП слідує, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року №2229-VIII домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Зокрема, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
ОСОБА_2 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
За змістом положень ст. 252 КУпАП - орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 769039 від 19 квітня 2022 року встановлено, що в графі «Склад адміністративного правопорушення» посадовою особою органу поліції, викладено суть адміністративного правопорушення, яка полягає в тому, що 19 квітня 2022 року о 14 год. 00 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 виражався нецензурною лайкою, наносив удари руками по різним частинам тіла своїй дружині ОСОБА_1 , чим вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного та фізичного характеру. ОСОБА_1 визнано потерпілою у даній справі, оскільки згідно її заяви (а. с. 5) чоловік ОСОБА_2 ображав нецензурною лайкою та застосовував фізичну силу відносно неї та її матері.
Згідно письмових пояснень потерпілої, що знаходяться в матеріалах справи, фізичне насильство ОСОБА_2 вчинив відносно її матері. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також вказує на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення внесено помилкові відомості про нанесення саме їй ударів рукою.
Враховуючи наведене вважаю, що висновки суду першої інстанції про доведеність застосування ОСОБА_2 фізичного насильства до потерпілої не узгоджуються, як з поясненнями потерпілої, так і з матеріалами справи.
В той же час з пояснень потерпілої встановлено, що її чоловік постійно зловживає спиртними напоями та під час вживання поводить себе зухвало, виражається нецензурною лайкою. 
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Об`єктивна сторона ст.173-2 КУпАП полягає в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. Психологічне насильство в сім`ї насильство, пов`язане з дією одного члена сім`ї на психіку іншого члена сім`ї шляхом словесних образ або погроз, переслідування, залякування, якими навмисно спричиняється емоційна невпевненість, нездатність захистити себе та може завдаватися або завдається шкода психічному здоров`ю. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу.
З аналізу норм вказаних Законів вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, може мати місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.
Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.
Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, оскільки матеріалами справи доведено факт вчинення ним домашнього насильства психологічного характеру відносно потерпілої ОСОБА_1 , проте належних, допустимих та беззаперечних доказів, які б свідчили про те, що він вчинив фізичне насильство, матеріали справи не містять.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, останнім не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Адміністративний арешт, відповідно до ст. 32 КУпАП, установлюється і застосовується лише у виняткових випадках за окремі види адміністративних правопорушень на строк до п`ятнадцяти діб.
Даний вид адміністративного стягнення є найсуворішим заходом адміністративної відповідальності, суть якого полягає у короткочасному позбавленні волі правопорушника. Адміністративний арешт використовується лише в тих випадках, коли за обставин справи і з врахуванням особи порушника застосування інших заходів буде визнано недостатнім. Аналізуючи законодавство, за жоден адміністративний проступок арешт не встановлений як єдиний захід стягнення, завжди є можливість застосування більш м`якого виду стягнення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що при накладенні адміністративного стягнення суд першої інстанції в повній мірі не врахував вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан та обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Суд враховує думку потерпілої, яка просить застосувати до ОСОБА_2 вид адміністративного стягнення - штраф, оскільки він раніше не притягувався до адміністративної відповідальності, добровільно надав кошти на лікування матері, а перебував у стані алкогольного сп`яніння, оскільки в цей день виповнилося 40 днів з дня смерті його матері, чим була зумовлена його агресивність у цей день. Також суд враховує, що ОСОБА_2 є пенсіонером, свою вину не визнав.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КпАП України).
За таких обставин, враховуючи ставлення ОСОБА_2 його до скоєного, беручи до уваги, те що адміністративний арешт установлюється і застосовується лише у виняткових випадках, вважаю за можливе пом`якшити останньому захід стягнення, застосований судом першої інстанції в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, змінивши його на штраф.
Керуючись п. 4 ч. 8 ст. 294 КУпАП, суд -

постановив:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково. 
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Накласти на ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя апеляційного суду                  Ю. Б. Войтко