КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
14 червня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Унікальний номер справи № 752/26953/19
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6203/2022
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -
в с т а н о в и в :
 
У грудні 2019 року позивач звернувся із позовом, в якому зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 20 червня 2018 року з вини відповідача, який керував автомобілем Infinity G35, р.н. НОМЕР_1 , було пошкоджено автомобіль Volkswagen, р.н. НОМЕР_2 , що належить громадянці ОСОБА_2 , яким керувала вона. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір завданих збитків згідно зі звітом № 1409 про оцінку автомобіля, складеного 30 липня 2018 року ФОП ОСОБА_3 , становить 175 303,27 грн. Зазначена шкода не була відшкодована потерпілій особі особисто винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, тому власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою. 18 вересня 2018 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000,00 грн. Крім того, позивачем здійснено витрати на збір документів на суму 920,00 грн. Зазначав, що відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. 
Враховуючи вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти у розмірі понесених витрат 100 000,00 грн., витрати на збір документів у розмірі 920,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.(а.с. 1-2).
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року позов МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесені витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 100 920 (сто тисяч дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ судові витрати по сплаті судового збору 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. (а.с. 41-43).
Не погодившись з рішенням районного суду, 04 лютого 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Балійчук Л.І. подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову(а.с. 56-62).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Ю.Ес.Ай» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АМ 3938913, який був діючим станом на 20 червня 2018 року, на підтвердження чого надала докази. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТОВ «Ю.Ес.Ай», тому відсутні підстави для задоволення позову про покладення на відповідача понесених витрат на страхове відшкодування. Вважає, що позивач мав звернутися з даним позовом до страховика ТОВ «Ю.Ес.Ай», а не до відповідача, крім того, суд першої інстанції мав залучити до участі у справі належного відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу представник МТСБУ Аврамова О.О. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що при ухваленні рішення про виплату страхового відшкодування МТСБУ була здійснена перевірка статусу полісу та страховика, що видав поліс, відповідно до результатів якої пошук не дав результатів, на підтвердження чого надала роздруківку з сайту МТСБУ. Також заперечувала проти компенсації відповідачу витрат на правничу допомогу у зв`язку з необґрунтованістю та не співмірністю витрат (а.с. 99-107).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ відшкодувало шкоду, завдану потерпілому джерелом підвищеної небезпеки, тому мало право зворотної вимоги до винної особи у розмірі  виплаченого відшкодування.
Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,20 червня 2018 року о 12 год. 25 хв. водій ОСОБА_1 рухаючись в м. Києві по вул. Бальзака, 2а/2, керуючи автомобілем Infinity G35, р.н. НОМЕР_3 , не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом Volkswagen, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем Citroen, р.н. НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушила п. п. 12.1., 13.1 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 7).
Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
17 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до МТСБУ з заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 20 червня 2018 року за участю автомобілів Infinity G35, р.н. НОМЕР_3 та Volkswagen, р.н. НОМЕР_2 (а.с. 14).
За висновками звіту № 4109 про оцінку автомобіля Volkswagen, р.н. НОМЕР_2 , складеного 30 липня 2018 року ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування ПДВ складає 175 303,27 грн., матеріальний збиток без урахування ПДВ складає 109 124,60 грн. (а.с. 8-21).
17 вересня 2018 року  видано наказ МТСБУ № 8708 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_2 », на підставі якого виплачено 100 000,00 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується копією платіжного доручення від 18 вересня 2018 року № 993354 (а.с. 24).
Також МТСБУ було сплачено ОСОБА_3 за послуги аварійного комісара (за огляд авто та збір документів) 920,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 21 квітня 2018 року (а.с. 25).
22 листопада 2019 року МТСБУ було направлено претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу на адресу ОСОБА_1 , проте, адресат кореспонденцію не отримав (а.с. 23).
 
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Тобто нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.
Як було зазначено, на час ДТП законним володільцем автомобіля Infinity G35, р.н. НОМЕР_3 був ОСОБА_1 .
Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (ст. 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.
Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом підпункту «а» п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Згідно з підпунктом 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону.
Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Зважаючи на зміст наведених норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою (пункти 44-46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 910/2603/17).
Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі, потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Також відповідно до п. 40.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 - адвокат Балійчук Л.І. посилалася на те, що станом на 20 червня 2018 року цивільно-правова відповідальністьОСОБА_1 була застрахована, на підтвердження чого надала роздруківку з бази даних МТСБУ по перевірці чинності поліса № АМ 3938913 станом на 20 червня 2018 року, з якої вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Infinity G35, р.н. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_5 , застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (а.с. 73).
Разом з тим, у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу Infinity G35, р.н. НОМЕР_3 зазначено інший VIN-код автомобіля, а саме НОМЕР_6, що відповідає зазначеному VIN-коду Infinity G35, р.н. НОМЕР_3 в наявній у матеріалах справи довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 21 червня 2018 року (а.с. 5, 98).
Із матеріалів справи вбачається, що позивач не визнав обставини укладення відповідачем договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності, пославшись на відсутність такого договору страхування за централізованою базою даних, та звернувся з позовом саме до ОСОБА_1 , оскільки цивільно-правова відповідальність останнього не була застрахована. 
Так, до відзиву на апеляційну скаргу МТСБУ надало роздруківку з централізованої бази даних МТСБУ від 17 липня 2018 року щодо визначення статусу полісу та страховика, що видав поліс за транспортним засобом за параметрами: р.н. НОМЕР_3 , дата 20 червня 2018 року, проте, за результатами пошуку відсутня інформація щодо страхування цивільно-правової відповідальності (а.с. 103).
Тобто надана відповідачем роздруківка з бази даних МТСБУ по перевірці чинності поліса № АМ 3938913 станом на 20 червня 2018 року щодо транспортного засобу Infinity G35, р.н. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_5 , не підтверджує, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, оскільки VIN-код відрізняється від вказаного у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з пунктом 1.8 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.
Відповідно до пунктів 17.2, 17.4 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. У разі втрати страхового поліса страховик зобов`язаний протягом семи календарних днів безкоштовно видати дублікат цього поліса на підставі заяви страхувальника. У разі втрати дубліката умови його повторної видачі визначаються договором.
У пункті 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат).
Проте посилаючись на те, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Ю.Ес.Ай» був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АМ 3938913, ОСОБА_1 як під час оформлення дорожньо-транспортної пригоди із складенням відповідної довідки, так і до районного суду та апеляційного суду не було надано копії чи оригіналу вказаного полісу (а.с. 5).
З огляду на положення частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України саме відповідач ОСОБА_1 мав довести наведені ним у апеляційній скарзі доводи і заперечення, а доказування не може обґрунтовуватись припущеннями. 
При цьому, на думку апеляційного суду, саме відповідач ОСОБА_1 , як особа яка під час керування транспортним засобом зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат), має довести факт укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності, під час укладення такого договору перевірити правильність заповнення страхового полісу (сертифікату) та, у випадку виявлення розбіжностей, вимагати від страховика правильного зазначення у страховому полісі (сертифікаті) найменування, реєстраційного номеру та VIN-коду застрахованого автомобіля.   
Таким чином,відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1  була застрахована.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального  права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду не спростовують, тому в задоволенні скарги слід відмовити на підставі ст. 375 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказував, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок позивача не підлягають.
З огляду на положення ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

                                                                                                          В.М. Ратнікова