РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2022 року
м. Рівне

Справа № 572/2580/20
Провадження № 22-ц/4815/522/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,
секретар судового засідання - Ковальчук Л. В.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року у складі судді Ведяніної Т. О., ухвалене в м. Сарни Рівненської області о 14 годині 08 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про про припинення права стягувача на отримання аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказував, що перебував із відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року. В подальшому рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання  дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 травня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.  Вказане рішення набрало законної сили та звернуто до виконання. Однак, позивач зазначає, що з моменту стягнення аліментів і до теперішнього часу неповнолітні діти сторін по справі перебувають на утриманні ОСОБА_1 , оскільки фактично проживають із ним, через що, на думку сторони, відсутні правові підстави для стягнення з позивача аліментів. Просив суд припинити право ОСОБА_2 на отримання аліментів, стягнутих на користь останньої з позивача рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року у цивільній справі №572/1857/16-ц на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із відсутністю фактичних підстав для їх стягнення та отримання, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року позов задоволено. Припинено право ОСОБА_2 на отримання аліментів, стягнутих на її користь з ОСОБА_1 рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року у цивільній справі №572/1857/16-ц на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з моменту набрання цим рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн. 80 коп. понесених судових витрат.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 181 СК України, яка визначає отримувачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей того з батьків, з ким проживають діти, та обґрунтовано здобутими у справі доказами на підтвердження обставин фактичного проживання неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з батьком, позивачем у справі, котрий за рішенням суду у справі про стягнення аліментів на їх утримання є платником цих аліментів, та перебування дітей на його утриманні

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що спільні з позивачем діти, як до, так і після розірвання шлюбу проживали з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї. Заперечує доводи позивача про те, що діти проживають з ним та його теперішньою дружиною і лише зрідка ночують у матері. Додає, що якраз навпаки - діти ходять до свого батька час від часу, де він використовує їхню працю та сплачує за неї кошти, називаючи це матеріальним утриманням. Заперечую надану позивачем довідку Кричильської сільської ради від 26.08.2020 року про те, що саме батько займається вихованням та утриманням дітей з посиланням на обстеження матеріально-побутових умов проживання, чого в дійсності не було. Так само вважає недостовірними доказами довідки лікаря стоматолога-ортодонта Сарненської стоматологічної поліклініки, довідку директора Кричильської ЗОШ І-ІІІ ступенів, оскільки відомості у цих довідках внесені зі слів самого позивача і не відповідають об`єктивній дійсності. Звертає увагу на ст. 190 СК України, яка встановлює єдину підставу для при чинення аліментів - набуття права власності на нерухоме майно. Зазначає, що від часу призначення аліментів на утримання дітей рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12.09.2016 року і до ухвалення оскаржуваного рішення не змінилися жодні обставини, які б давали підставу для зміни аліментів, що стягуються з позивача. Вказує на порушення судом процесуальних норм, які виявилися у тому, що на момент допиту в якості свідка їхня з позивачем дочка ОСОБА_5 була неповнолітньою, що вимагало обов`язкового залучення Служба у справах дітей, орган опіки та піклування. Вказує на суб`єктивність оцінки доказів судом, зокрема, показань інших свідків, оскільки ті були зацікавленими особами (теперішня дружина позивача ОСОБА_7 та його товариш ОСОБА_8 ). З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2016 року у справі №572/1857/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 19 травня 2016 року і до їх повноліття.

Сторонами визнається, що після розірвання між ними шлюбу місцем проживання спільних дітей вони за взаємною згодою визначили місце проживання їхньої матері, відповідачки у справі.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 180 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Виходячи із змісту наведеної норми, отримувачем аліментів має бути той із батьків, з ким проживає неповнолітня дитина.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував, що спільні з відповідачкою діти, на утримання яких він сплачує аліменти, проживають з ним, і саме він займається їх вихованням та утриманням, тоді як отримувачем аліментів є відповідачка.

На підтвердження своїх вимог позивачем надані суду довідки №2458 від 26 серпня 2020 року, видана Кричильським сільським головою,  №89 від 27 серпня 2020 року, видана директором Кричильської ЗОШ  І-ІІІ ступенів, згідно яких ОСОБА_1 дійсно займається вихованням та утриманням своїх неповнолітніх дітей: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Позивачем також надано докази на підтвердження витрат на лікування та профілактичні огляди дітей, а саме: довідка ТОВ «КМЦ «ОРБІС»» №74 від 14 вересня 2020 року, довідка №48 від 16 вересня 2020 року, видана за підписом завідувача фельдшерсько-акушерським пунктом с.Угли Сарненського районного центру первинної медико-санітарної допомоги, довідка КНП «Сарненська районна стоматологічна поліклініка» Сарненської районної ради №119 від 11 серпня 2020 року, якими підтверджується, що організацією лікування та профілактичних оглядів неповнолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_9 займається їхній батько - ОСОБА_1 , і він несе витрати на їх оплату (квитанція від 28 вересня 2020 року на суму 2 900,00 грн.), а також купує дітям одягу та взуття на різні суми, що підтверджують квитанції, надані останнім.

Доводи апеляційної скарги в цій частині щодо недостовірності вказаних доказів є голослівними та спростовують наявних документів.

Так само і покликання апелянта щодо неправильної оцінки місцевим судом показань свідків, які, на думку відповідачки, є зацікавленими особами.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції допитав у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_7 , яка є дружиною позивача ОСОБА_1 , показала, що її чоловік несе особисто усі витрати на матеріальне утримання неповнолітніх дітей, в тому числі, придбав шкільне приладдя на початку навчального року, в разі необхідності сплачує вартість лікування дітей; в разі потреби у матеріального забезпечення діти звертаються виключно до батька. Крім цього, свідок пояснила, що протягом тривалого часу неповнолітня дочка позивача ОСОБА_6 постійно проживає із ними, а ОСОБА_5 - в будинку матері лише ночує та прибирає, інший час перебуває саме у будинку батька. Свідок ОСОБА_8 підтвердив в суді, що є родичем відповідачки, але перебуває у дружніх відносинах із позивачем, який час від часу приїжджає до свідка в гості. Свідок підтвердив, що неповнолітні діти постійно перебувають із батьком, який ними опікується.   

Щодо порушень процедури допиту в якості свідка неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що заявляє відповідач у апеляційній скарзі, то вони апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать нормам закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

На момент допиту в якості свідка дочка сторін ОСОБА_5 досягла 16-річного віку, що за положеннями чинного законодавства дає їй право висловлювати свою думку щодо місця власного проживання з одним із батьків,я кі проживають окремо, а також давати показання в суді в якості свідка.

Свідок ОСОБА_3 показала, що її батьками є сторони по справі. Із пояснень свідка встановлено, що більшість часу вона дійсно  проводить у будинку батька, який купує продукти харчування та одяг. Крім цього, свідок підтвердила, що вона має вади зору, з приводу чого проходить лікування, вартість якого оплачує саме батько. Свідок підтвердила, що іноді продукти харчування купує також мати.

Вимогами ст.273 СК України визначено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності і взаємозв`язку із нормами закону. якими вони регулюються, та доказами, здобутими і дослідженими в ході розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про доведеність обставин проживання неповнолітніх дітей сторін ОСОБА_10 та ОСОБА_9 із позивачем, який і здійснює їх матеріальне утримання, а відтак наявні правлові підстави для припинення права ОСОБА_2 на отримання аліментів від ОСОБА_1 на утримання їхніх спільних дітей.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 27 квітня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 травня 2022 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Боймиструк С. В.                                        
                                       Шимків С. С.