Справа № 308/13313/21
Провадження № 33/4806/446/22

ЗАКАРПАТСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
про повернення апеляційної скарги

14.06.2022 м. Ужгород 

Закарпатський апеляційний суд  в особі судді Феєра І.С.,  розглянув  клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Пуканича Е.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2022.
Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у порушенні митних правил, передбачених ч.6 ст.481 МК України та нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170000 (сто сімдесят тисяч) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.судового збору.
З протоколу про порушення митних правил №1210/30500/21 від 18.08.2021 та постанови судді від 21.02.2022 вбачається, що 18.08.2021 о 08 гол. 24 хв., в зону митного контролю на ділянку «Виїзд» (ЗМК - вантажний) митного поста «Тиса» Закарпатської митниці заїхав напівпричіп марки «SCHWARZMULLER», моделі «SPA 3/Е», VIN- НОМЕР_1 , державний реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_2 , що переміщувався без вантажу.
Формою проходження митного контролю громадянин України ОСОБА_1 обрав порядок проходження митного контролю по каналу «червоний коридор».
До митного контролю громадянином України ОСОБА_1 було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 14.11.2007, дозвіл на в`їзд (ввезення) та рух територією України вантажного транспортного засобу у міжнародному автомобільному сполученні №432425 від 01.01.2021 та закордонний паспорт громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_4 від 09.01.2018.
Під час здійснення митних формальностей було проведено аналітично-перевірочні заходи з використанням баз даних, а саме: АСМО «Інспектор» та ЄА1С Держмитслужби України, внаслідок чого встановлено, що 30.01.2019 через митний пост «Тиса» Закарпатської митниці ДФС, громадянином України ОСОБА_1 на митну територію України в митному режимі «тимчасове ввезення до 20 днів» було ввезено транспортний засіб комерційного призначення - напівпричіп марки «SCHWARZMULLER», моделі «SPA 3/Е», VIN- НОМЕР_1 , державний реєстраційний номерний знак Угорщини НОМЕР_2 .
У своєму поясненні, ОСОБА_1 підтвердив, що відповідальним за дотримання строків та умови режиму тимчасового ввезення вказаного транспортного засобу комерційного призначення виступав він, а також підтвердив факт не вивезення його за межі митної території України у встановлені митницею строки.

-2-

Таким чином ОСОБА_1 , станом на 18.08.2021, перевищив строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу комерційного призначення більше ніж на тридцять діб.
На постанову суду від 21.02.2022, захисник ОСОБА_1 - адвокат Пуканич Е.В. 25.04.2022 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ст.247 КУпАП. Одночасно захисник Пуканич Е.В. подав клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження постанови судді, яке мотивував тим, що копію постанови суду ОСОБА_1 отримав лише 15.04 2022.
Перевіривши матеріали справи про порушення митних правил та доводи клопотання, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Пуканича Е.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути особі яка її подала, з таких підстав. 
Відповідно до вимог ч.2 ст.294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першоюстатті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Процесуальний строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. При цьому під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Європейський Суд з прав людини у своїх рішення неодноразово вказував на те, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою.
Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.
Строк на оскарження постанови суду першої інстанції може бути поновлений лише у разі, якщо він пропущений з поважних причин.
Таким чином, Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні вважає, що поновлення судом пропущеного строку без наведення обґрунтованих причин порушує принцип правової визначеності, зокрема порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

-3-

Як вбачається з протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, справа про порушення митних правил, передбачених ч.6 ст.481 МК України щодо ОСОБА_1 передана в провадження судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Крегул М.М. - 06.10.2021 та вперше була призначена до розгляду на 20.10.2021, однак після цього розгляд справи неодноразово відкладався, про що ОСОБА_1 належним чином повідомлявся, шляхом надіслання йому судової повістки, у тому числі, оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання було розміщено на офіційній сторінці суду в Інтернеті, на сайті «Судова влада України». Також, у розгляді даної справи приймав участь залучений ОСОБА_1 захисник - адвокат Пуканич Е.В., який неодноразово подавав письмові пояснення, які були враховані судом під час винесення постанови. 
В той же час, в судове засідання, призначене на 21.02.2022 ні ОСОБА_1 , ні його захисник - адвокат Пуканич Е.В. в черговий раз не з`явилися, при цьому заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, у зв`язку з чим суд розглянув справу у їх відсутності. 
Вищевикладені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_1 та його захиснику - адвокату Пуканичу Е.В. було достовірно відомо про перебування у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області справи щодо ОСОБА_1 , однак ні ОСОБА_1 , ні його захисник - адвокат Пуканич Е.В. протягом двох місяців з дня винесення оскаржуваної постанови не цікавились результатом розгляду даної справи, не вживали жодних заходів щоб дізнатися про стан її розгляду, та жодним чином не реалізували своє право на доступ до судового рішення та оскарження його в апеляційному порядку у межах визначеного строку відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 та уповноважений ним захисник Пуканич Е.В. були зобов`язані цікавитись інформацією щодо руху справи та результату її розгляду. 
В рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання, та добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Пономарьов проти України»).
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.
Європейський суд з прав людини також зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21.10.2010).
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28.10.2004).
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.
Суд також зазначає, що доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий 

-4-

доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
       Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги причини, якими обґрунтовуються поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд приходить до висновку, що в клопотанні захисника ОСОБА_1 - адвоката Пуканича Е.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2022, не наведено жодної об`єктивної обставини, яка б перешкоджала йому та ОСОБА_1 реалізувати своє право на апеляційне оскарження постанови суду в передбачений для цього законом строк, а вказані в обґрунтування клопотання доводи, спростовуються матеріалами справи, тому не належать до поважних причин пропуску процесуального строку. 
За таких обставин, оскільки захисник ОСОБА_1 - адвокат Пуканич Е.В. подав апеляційну скаргу після закінчення встановленого законом десятиденного строку на апеляційне оскарження, та не навів поважних та достовірних причин припуску такого строку, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження не може бути поновленим, а апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала. 
При цьому апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини ( далі ЄСПЛ) сформульовану в рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України». Так, у пункті 41 цього рішення Європейський суд зазначив, що якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак  такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.
При прийнятті рішення про необхідність відмови захиснику ОСОБА_1 - адвокату Пуканичу Е.В. у поновленні строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд також враховує положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань не вправі витребовувати будь-які докази; те, що захисником не доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення й не надано таких доказів, які б підтверджували поважність причин його пропуску; що пропущений строк є значним; що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не перевіряє доводи щодо законності, обґрунтованості та справедливості оскаржуваного рішення, оскільки така оцінка може бути дана судом тільки в результаті розгляду апеляційної скарги по суті.

-5-

Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 - адвоката Пуканича Е.В. про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.02.2022 щодо ОСОБА_1 ,- відмовити.
Апеляційну скаргу та доданими до неї документами повернути захиснику - адвокату Пуканичу Е.В., як особі, що її подала.
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: