КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/21/2022
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

         22 лютого 2022 року                                                                   місто Київ
                                                                                                        справа №382/561/19
                              
         Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
                                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                                     за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.
 
          розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Литвин Л.І., повний текст рішення виготовлено 13 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти Бориспільської районної державної адміністрації, Опорного закладу освіти «Яготинський навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа-загальноосвітня школа 1-3 ступенів №2 Яготинської міської ради» про зобов`язання поновити в правах, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час невидачі трудової книжки,-
 
                                               В С Т А Н О В И В:
В березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень, просила:
поновити її в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» з 20 серпня 2018 року;
стягнути з відповідача Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу по день її поновлення в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» за період з 20 серпня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 77480,10 грн.;
стягнути з відповідача Відділу освіти, молоді та спорту Яготинської районної державної адміністрації Київської області на її користь середню заробітну плату директора за час невидачі трудової книжки по день її видачі за період з 20 серпня 2018 року по 31 грудня 2019 року включно у розмірі 126444,24 грн.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона працювала головним спеціалістом відділу освіти Яготинської районної державної адміністрації, а за сумісництвом - вчителем української мови та літератури Сулимівського НВК Яготинського району.
Вказувала, що з 01 грудня 2015 року її, відповідно до наказу Яготинської РДА №167-к від 30 листопада 2015 року, було переведено в основні працівники на умовах безстрокової трудової угоди.
Зазначала, що наказом Відділу освіти, молоді та спорту Яготинської районної державної адміністрації Київської області №5-к від 16 січня 2017 року її було звільнено з посади вчителя української мови та літератури  Сулимівського НВК Яготинського району порядком переводу на посаду виконуючого обов`язків директора Засупоївського НВК на період тимчасової втрати працездатності (вагітності та пологів) працівника.
Посилалася на те, що такі записи станом на 01 вересня 2018 року містилися в її трудовій книжці.
Вказувала, що відповідно до наказу відділу освіти Яготинської РДА №6-к від 17 січня 2017 року її було призначено на посаду виконувача обов`язків директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів -ДНЗ (ясла-садок)» на період тимчасової втрати працездатності у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника ОСОБА_3 , а також дозволено викладання годин образотворчого мистецтва та художньої культури - 7 годин та музичного керівника 0,25 ставки.
Зазначала, що наказом відділу освіти Яготинської РДА №92-к-а від 23 липня 2017 року її було переведено з посади в.о. директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» на посаду директора цього ж закладу з 24 липня 2017 року на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_4 до дня фактичного її виходу на роботу.
Посилалася на те, що 31 серпня 2017 року за наказом відділу освіти Яготинської РДА №101-к від 31 серпня 2017 року було звільнено з посади вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» ОСОБА_5 , а тому з 01 вересня 2017 року наказом відділу освіти їй було дозволено замість звільненого працівника викладати українську мову та літературу у Засупоївському НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» в режимі 10 годин тижневого навантаження, за що їй нараховувалася та виплачувалася одночасно з заробітною платою директора і заробітна плата вчителя.
Вказувала, що 20 серпня 2018 року наказом відділу освіти Яготинської РДА №94-к від 20 серпня 2018 року її було звільнено з посади директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла- садок)» у зв`язку з закінченням строкової угоди відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України.
Зазначала, що на момент її звільнення із займаної посади вже діяв Закон України «Про освіту» від 05 вересня 2017 року і відповідно до вимог ст.26 цього Закону керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки.
Посилалася на те, що відповідно до п.11 ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Розділу XIIЗакону України «Про освіту» за особами, які на день набрання чинності цим Законом обіймають посаду педагогічного працівника, зберігаються існуючі професійні права.
Зауважувала, що станом на день її звільнення з посади директора, наказу про її звільнення з посади вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» їй оголошено не було.
Вказувала, що 31 серпня 2018 року нею було подано до директора Засупоївського НВК «ЗОШ I-III ст. - ДНЗ (ясла-садок)» ОСОБА_4 заяву, в якій вона просила надати їй можливість продовжувати викладання у Засупоївському НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» української мови та літератури у 5, 8, 9 класах за тарифікацією, яка проводилася райвідділом освіти 12 червня 2018 року, проте її заява так і залишилася без розгляду та без відповіді.
Зазначала, що з 01 вересня 2018 року після її звільнення з посади директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)», її було відсторонено від роботи вчителем української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)», хоча заяви про припинення сумісництва чи звільнення з посади вчителя вона не писала.
Посилалася на те, що у зв`язку з відстороненням її від роботи, вона не була зобов`язана ходити на роботу, оскільки не могла б виконувати свої трудові обов`язки вчителя та не отримувала б заробітну плату. Після відсторонення її від роботи жодного наказу про допуск її до викладання української мови та літератури не було видано.
Вказувала, що з посади вчителя української мови та літератури цього ж навчального закладу її не звільняли, наказу про звільнення з посади вчителя їй не оголошували та під підпис не вручали.
Зазначала, що оскільки трудову книжку їй до дійсного часу видано не було, тому вона вважає, що строк звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору нею не порушено.
Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що є безпідставним висновок суду про залишення без задоволення вимоги позивача про поновлення її права на працю, оскільки на час відсторонення її від роботи вчителя української мови та літератури вона вже не мала основного місця роботи, оскільки була звільнена з посади директора закладу освіти.
Вказувала, що посилання суду на постанову Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі №415/6914/17 є недоречним, так як ця постанова була ухвалена у справі за позовом головного лікаря Лисичанської комунальної лікувально-профілактичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» м. Лисичанськ до Комунальної установи «Територіальне медичне об`єднання м. Лисичанськ» про визнання незаконними та скасування наказів, а тому обставини цієї справи не є подібними до обставин даної справи.
Зазначала, що судом умисно перекручено інформацію, що була надана адміністрацією Яготинського навчально-виховного комплексу «Спеціалізована школа загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №3» Яготинської районної ради Київської області Відділу освіти, оскільки працевлаштування позивача вчителем у даному закладі освіти мало тимчасовий характер (на період тимчасово відсутнього працівника), тобто, постійного місця роботи позивач не мала, як і не має на даний час, а тому вона позбавлена пільг та гарантій, які мала б, якби була працевлаштована, як основний працівник.
Посилалася на те, що роботодавець, не видаючи у день звільнення працівника трудову книжку, порушує вимоги трудового законодавства, тим самим, перешкоджає працівнику у реалізації гарантованого Конституцією України права на працю та позбавляє його можливості подальшого працевлаштування, що в свою чергу, призводить до фінансових труднощів та непорозумінь в сім`ї.
Вказував, що висновки суду не спростовують факту невидачі позивачу трудової книжки у день її звільнення та того, що станом на день звільнення позивача її трудова книжка не була належним чином оформлена - станом на 06 вересня 2018 року до трудової книжки не було внесено записи про роботу ОСОБА_1 у період з 17 січня 2017 року по день її звільнення.
Зазначала, що лист відповідача від 20 травня 2019 року про можливість надіслання трудової книжки рекомендованим листом вона отримала лише 21 травня 2019 року, в період судового розгляду даної справи. Інших листів від відповідача з інформацією про трудову книжку позивачу не надходило, отже, суд безпідставно поклав на позивача тягар доказування неіснуючих обставин та відповідальність, яка не передбачена діючим трудовим законодавством.
15 листопада 2021 року від відповідача Опорного закладу освіти «Яготинський навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа-загальноосвітня школа 1-3 ступенів №2 Яготинської міської ради» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на відсутність підстав для його скасування.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від відповідача Опорного закладу освіти «Яготинський навчально-виховний комплекс «Спеціалізована школа-загальноосвітня школа 1-3 ступенів №2 Яготинської міської ради» надійшла заява, в якій останній просив проводити розгляд справи у його відсутність.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з  наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання поновити її в правах та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх задоволення.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.  
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до виходу на пенсію за віком (02 листопада 2015 року) працювала головним спеціалістом Відділу освіти Яготинської РДА, а за сумісництвом - вчителем української мови та літератури Сулимівського НВК Яготинського району. 
Відповідно до наказу відділу освіти Яготинської РДА від 30 листопада 2015 року №167-к позивач з 01 грудня 2015 року була переведена з посади вчителя української мови та літератури Сулимівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)», прийнятої за сумісництвом, на цю ж саму посаду на умовах безстрокової трудової угоди.
Наказом відділу освіти Яготинської РДА від 16 січня 2017 року №5-к ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя української мови та літератури Сулимівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» 16 січня 2017 року порядком переводу на посаду виконуючого обов`язків директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» на період тимчасової втрати працездатності у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника ОСОБА_3 .
Згідно наказу відділу освіти Яготинської РДА від 17 січня 2017 року №6-к призначено позивача на посаду виконувача обов`язків директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» на період тимчасової втрати працездатності у зв`язку з вагітністю та пологами основного працівника ОСОБА_3 17 січня 2017 року, порядком переводу з посади вчителя української мови та літератури Сулимівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)».
Цим же наказом було дозволено позивачу викладання годин образотворчого мистецтва та художньої культури 7 годин - за 11 т.р.; музичний керівник 0, 25 ставки - за 7 т.р.
Наказом відділу освіти Яготинської РДА від 23 липня 2017 року №92-к-а ОСОБА_1 було переведено з посади в.о. директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» на посаду директора цього ж закладу з 24 липня 2017 року на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_4 до дня її фактичного виходу на роботу.
Відповідно до наказу відділу освіти Яготинської РДА від 31 серпня 2017 року №101-к було звільнено з посади вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» ОСОБА_5 .
Наказом відділу освіти Яготинської РДА від 01 вересня 2017 року №102-к було дозволено директору Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» ОСОБА_1 читати 9,5 годин тижневого навантаження з 01 вересня 2017 року у зв`язку з виробничою необхідністю.
Згідно наказу відділу освіти Яготинської РДА від 20 серпня 2018 року №94-к звільнено ОСОБА_1 з посади директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» 20 серпня 2018 року у зв`язку із закінченням строкової угоди відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України (вихід на роботу основного працівника ОСОБА_4 ).
Після свого звільнення з посади директора, ОСОБА_1 31 серпня 2018 року звернулася до директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» ОСОБА_4 із заявою, в якій просила надати їй можливість відповідно до попередньої тарифікації читати години української мови та літератури у 5, 8, 9 класах, а також по одній годині варіативної складової для підсиленого вивчення української мови, оскільки в подальшому учні складатимуть державну підсумкову атестацію та зовнішнє незалежне оцінювання з української мови. 
Згідно протоколу №7 зборів первинної профспілкової організації Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» від 31 серпня 2018 року була розглянута заява ОСОБА_1 про прийняття її на посаду вчителя української мови та літератури. Комісія постановила: відхилити заяву        ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю вакантної посади вчителя української мови та літератури на 2018/2019 навчальний рік.
Звільнення з посади директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» позивачем не оскаржується.
Позивач, заявляючи позовну вимогу про поновлення її в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» з 20 серпня 2018 року вказувала на те, що станом на день її звільнення з посади директора, наказу про її звільнення з посади вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» їй оголошено не було. Зазначала, що з 01 вересня 2018 року після її звільнення з посади директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» з невідомих їй мотивів та підстав її було відсторонено від роботи вчителем української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)», хоча заяви про припинення сумісництва чи звільнення з посади вчителя вона не писала.
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Згідно з ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін (ч.2 ст.21 КЗпП України).
Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»надано роз`яснення, що згідно з ч.2 ст.23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.
Абзацом другим п.7 вказаної постанови  передбачено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).
Робота за сумісництвом регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» та Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43, яким визначені додаткові підстави для звільнення з роботи за сумісництвом.
Вказані нормативно-правові акти регулюють питання роботи на умовах сумісництва в установах, організаціях, що фінансуються з бюджетів усіх рівнів, отже, їх дія поширюється на комунальні заклади, утворені органом місцевого самоврядування, та комунальні установи, організації, що фінансуються з бюджету.
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.
Згідно з пунктом 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерство юстиції України, Міністерства фінансів України від 28 червня 1993 року №43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.
Пунктом 8 Положення передбачено, що звільнення з роботи за сумісництвом проводиться, зокрема, з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником.
У статті 105 КЗпП України визначено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов'язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.
Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 804/3583/17 зазначив, що суміщення професій/посад розцінюється як виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою). Водночас, суміщення професій (посад) має такі особливості: робота за другою посадою не відображається в табелі обліку використання робочого часу; друга посада залишається вакантною; для допущення працівника до роботи за суміщенням посад, за загальним правилом, достатньо подання заяви працівником та видачі керівником наказу про суміщення; окремий трудовий договір не укладається, запис у трудову книжку про суміщення не вноситься; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у наказі про суміщення; оплата роботи за другою посадою на законодавчому рівні класифікується як надбавка до заробітної плати.
Відтак, суміщення професій (посад), на відміну від сумісництва, - це виконання працівником на тому ж підприємстві поряд із основною роботою, встановленою його трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) без укладення додаткового трудового договору.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту», чинного на день виникнення спірних відносин, трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з положеннями ст.25 вказаного Закону педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності - це час, призначений для здійснення освітнього процесу. Педагогічне навантаження вчителя включає 18 навчальних годин протягом навчального тижня, що становлять тарифну ставку. Педагогічне навантаження вчителя закладу загальної середньої освіти незалежно від підпорядкування, типу і форми власності обсягом менше тарифної ставки, передбаченої частиною першою цієї статті, встановлюється тільки за його згодою. Перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається у разі зміни кількості годин з окремих предметів, що передбачається робочим навчальним планом, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства України про працю.
Умови оплати праці керівних та педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів визначені Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженою наказом Міністерства освіти України від 15 квітня 1993 року №102, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 травня 1993 року за №56.
Зі змісту пункту 91 зазначеної Інструкції вбачається, що керівним працівникам закладів освіти надано право вести викладацьку роботу в цьому закладі, але не більше 9 годин на тиждень (360 годин на рік), якщо вони по основній посаді отримують повний посадовий оклад (ставку). Керівні працівники дитячих дошкільних закладів можуть виконівати роботу вихователів у цій же установі в обсязі не більше 18 годин на тиждень У сільській місцевості директори і їх заступники при відсутності вчителів або викладачів з відповідних предметів можуть вести викладацьку роботу в обсязі не більше 12 годин на тиждень (480 годин на рік) з дозволу відповідного органу управління освіти.
З матеріалів справи вбачається, що основним місцем роботи позивача з 04 липня 2017 року по 20 серпня 2018 року була посада директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)», яка була донавантажена 7-ма годинами посади вчителя української мови та літератури у зв`язку з виробничою необхідністю, що свідчить про суміщення ОСОБА_1 професій/посад.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача на питання суду пояснила, що ОСОБА_1 була переведена з іншої школи Сулимівського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» на посаду виконувача обов`язків директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» згідно наказу відділу освіти Яготинської РДА від 16 січня 2017 року №5-к. Зазначала, що позивачу було дозволено викладати українську мову та літературу, однак наказів про те, що ОСОБА_1 було прийнято на посаду вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» не приймалося.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач обіймала у Засупоївському НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» лише одну посаду - директора, з якої і була звільнена згідно наказу відділу освіти Яготинської РДА від 20 серпня 2018 року №94-к.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що з позивачем укладався окремий строковий трудовий договір щодо призначення її на посаду вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» в той час, як вона обіймала посаду директора цього закладу. 
З посади вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» позивача ніхто не звільняв і не міг звільнити, тому що вона її не займала, а читала цей предмет за суміщенням, яке укладення окремого трудового договору не потребувало.
А відтак, помилковим є твердження позивача про фактичне укладення з нею окремого трудового договору щодо посади вчителя, отже положення ч.4 ст.24 КЗпП України в цьому контексті до спірних відносин сторін застосуванню не підлягають.
При цьому стороною позивача не було надано доказів про те, що посада вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» була зайнята іншим працівником, а тому за наявності відповідної вакантної посади перешкод для суміщення роботи директора і вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» у ОСОБА_1 не існувало.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у разі звільнення працівника, який суміщає іншу посаду (професію), видавати наказ про звільнення його від виконання додаткових обов`язків немає потреби, оскільки після звільнення у нього в цій організації не буде основної роботи, отже він фізично не зможе поряд з нею виконувати додаткову роботу.
Посилання позивача на те, що виконання нею роботи вчителя підтверджується доказами (табелями відпрацьованого часу, матеріалами тарифікації, довідками про заробітну плату), колегія суддів відхиляє, оскільки це не є беззаперечним свідченням роботи ОСОБА_1 за сумісництвом, так як матеріали справи підтверджують роботу позивача на посаді вчителя за суміщенням.
Доводи апеляційної скарги про те, що є безпідставним висновок суду про залишення без задоволення вимоги позивача про поновлення її права на працю, оскільки на час відсторонення її від роботи вчителя української мови та літератури вона вже не мала основного місця роботи, оскільки була звільнена з посади директора закладу освіти, колегія суддів відхиляє, оскільки визначальною обставиною є те, що трудовий договір з ОСОБА_1 , як вчителем української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» не укладався.
Твердження позивача про незаконне відсторонення її від роботи вчителем української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)» не знайшли свого підтвердження. 
Оскільки, у зв`язку із закінченням строку трудового договору,           ОСОБА_1 була звільнена з посади директора Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ (ясла-садок)», а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відсутність правових підстав для поновлення позивача в правах щодо роботи на посаді вчителя, яку вона виконувала в порядку суміщення. 
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги  ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимог про поновлення її в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)», а тому вони також задоволенню не підлягають.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнути з відповідача Відділу освіти, молоді та спорту Яготинської районної державної адміністрації Київської області на користь позивача середньої заробітної плати директора за час невидачі трудової книжки по день її видачі за період з 20 серпня 2018 року по 31 грудня 2019 року включно у розмірі 126444,24 грн., суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідачів у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_1 відсутня.
Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.5 ст. 235 КЗпП України, в редакції, яка діяла на час звільнення позивача та звернення з даним позовом до суду, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» надано роз`яснення, що встановлені  статтями  228,  223   КЗпП  строки звернення до суду застосовуються незалежно  від  заяви  сторін.  У кожному  випадку  суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків,  а також навести у рішенні мотиви,  чому він поновлює   або   вважає   неможливим   поновити  порушений  строк. 
Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки 
звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Якщо місячний  чи  тримісячний  строк  пропущено без поважних причин, у  позові  може  бути  відмовлено  з  цих  підстав.   
Оскільки при  пропуску  місячного  і  тримісячного  строку  у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не  лише  причини пропуску строку,  а всі обставини справи права і обов'язки  сторін. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 26 березня 2019 року звернулася до суду з даним позовом, в якому заявляла вимоги про поновлення її в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» з 20 серпня 2018 року та стягнення з відповідачів середню заробітну плату за час вимушеного прогулу по день її поновлення в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)».
В подальшому 11 жовтня 2019 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила:
поновити її в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» з 20 серпня 2018 року;
стягнути з відповідача Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу по день її поновлення в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» за період з 01 вересня 2018 року по 08 жовтня 2019 року;
стягнути з відповідача Відділу освіти, молоді та спорту Яготинської районної державної адміністрації Київської області на її користь середню заробітну плату вчителя за час невидачі трудової книжки по день її видачі за період з 01 вересня 2018 року по 08 жовтня 2019 року.
04 січня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила:
поновити її в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» з 20 серпня 2018 року;
стягнути з відповідача Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу по день її поновлення в правах педагогічного працівника - вчителя української мови та літератури Засупоївського НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ (ясла-садок)» за період з 20 серпня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 77480,10 грн.;
стягнути з відповідача Відділу освіти, молоді та спорту Яготинської районної державної адміністрації Київської області на її користь середню заробітну плату директора за час невидачі трудової книжки по день її видачі за період з 20 серпня 2018 року по 31 грудня 2019 року включно у розмірі 126444,24 грн.
У судовому засіданні апеляційного суду позивач на питання суду пояснила, що у день її звільнення з посади директора вона була на роботі та з нею був проведений повний розрахунок до 01 вересня 2018 року як за посаду директора та вчителя. Вказала, що на початку вересня 2018 року їй була видана трудова книжка, однак отримавши її вона побачила, що трудова книжка не заповнена до кінця, тому відразу її повернула. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачу на виконання вимог пункту 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 №58, неодноразово листами від 14 вересня 2019 року №1244, від 02 травня 2019 року №564, від 20 травня 2019 року №652 повідомлялося про місцезнаходження трудової книжки та запитувалася її згода на отримання книжки поштою.
Однак, до подання позову до суду  ОСОБА_1  так і не з'явилася до роботодавця для отримання трудової книжки та не направила листа про пересилання її поштою.
Таким чином, як вбачається з пояснень позивача початку вересня 2018 року їй була видана трудова книжка, однак отримавши її вона побачила, що трудова книжка не заповнена до кінця, тому відразу її повернула, тобто остання з цього часу знала про порушення своїх трудових прав, з даним позовом звернувся до суду 26 березня 2019 року, а з вимогами про стягнення середнього заробітку за час невидачі трудової книжки 11 жовтня 2019 року, отже колегія суддів приходить до висновку, що позивач пропустила передбачений  ст.233 КЗпП України строк звернення  до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час невидачі трудової книжки, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача Відділу освіти, молоді та спорту Яготинської районної державної адміністрації Київської області на користь позивача середньої заробітної плати директора за час невидачі трудової книжки по день її видачі за період з 20 серпня 2018 року по 31 грудня 2019 року включно у розмірі 126444,24 грн.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу освіти Бориспільської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час невидачі трудової книжки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку, визначеного ст.233 КЗпП України для звернення із даними позовними вимогами до суду.
В решті рішення залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача.
 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України,  Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
 
Рішення Яготинського районного суду Київської області від 10 серпня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відділу освіти Бориспільської районної державної адміністрації про стягнення середнього заробітку за час невидачі трудової книжки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
 
В решті рішення залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 20 квітня 2022 року.
            
Головуючий:
 
Судді: