П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
20 липня  2022  року                                                                                               місто  Київ
 
                                                                                                               справа № 363/2043/20
                                                                                           провадження №22-ц/824/3367/2022
 
 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів -  Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.
 
сторони: 
позивач -   ОСОБА_1   
відповідач  -  Міністерство внутрішніх справ України
відповідач - Головне управління ДФС у Київській області  
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України   
на  рішення Вишгородського районного суду Київської області   від 12 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Котлярової І.Ю., 
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головне управління ДФС у Київській області про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення (скасування) з під арешту майна,-
 
В С Т А Н О В И В:
                                                                                                                          
У червні 2020 року  позивач ОСОБА_1 звернувся  до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення з під арешту.
Позов обґрунтовано тим, що   відповідно до постанов від 1 лютого 2011 року, 2 лютого 2011 року та 3 лютого 2011 року старшого слідчого  в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України Усікова В.П. в рамках кримінальної справи було накладено арешт на майно позивача.
Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 16 вересня 2014 року, що набрала законної сили,  суд постановив кримінальну справу у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК України відносно ОСОБА_1 закрито.
Станом на 3 червня 2020 року  арешти на майно продовжують діяти, старшим слідчим  в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України Усіковим арешти не скасовані.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 178807434 від 30 серпня 2019 року суб`єктом обтяження є ГСУ МВС України, предметом обтяження є - все нерухоме майно.
Він звертався до відповідача із заявою про зняття арешту з майна, однак, на сього вказана заява відповідачем залишена без відповіді.
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області  від 12 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Знято арешт з всього майна (рухомого та нерухомого) ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про накладення арешту, виданий 1 лютого 2011 року, видавник ГСУ МВС України, старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України Усіков В.П., обтяжував: Головне слідче управління МВС України, код ЄДРПОУ 00032684, країна реєстрації: Україна, адреса АДРЕСА_1 , особа майно/права якої обтяжуються ОСОБА_1 та на підставі постанови  від 3 лютого 2011 року старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України підполковника міліції Усікова В.П. про накладення арешту в кримінальній справі № 222-13 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить обвинуваченому ОСОБА_1 , та цінності ті інше майно ОСОБА_1 , де б ці цінності та інше майно не знаходилося.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Міністерство внутрішніх справ не погодилось з зазначеним рішенням. просило рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити. В Апеляційній скарзі посилається на те,  спір, який ініційований позивачем, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
В судовому засіданні представники Міністерства внутрішніх справ України Щепанський А.М., Колганов І.В. апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.
ОСОБА_1 та його представник адвокат Гаркавенко І.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечували і просили рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений, причини своєї неявки суду не повідомив.
Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання,  перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 1 лютого 2011 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України підполковником міліції Усіковим В.П. було накладено арешт в кримінальній справі № 222-13 на цінності та інше майно підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , д б ці цінності та інше майно не знаходилось.
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №30190353 від 2 лютого 2011 року, виданого Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Державного реєстру  обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: від обтяження: публічне обтяження:  тип реєстрації: поточна; тип обтяження: арешт рухомого майна; підстава обтяження: постанова про накладення арешту, б/н, 1 лютого 2011 року, ГСУ МВС України, старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України Усіков В.П.; об`єкт обтяження: все рухоме майно; відомості про обмеження відчуження: заборонено відчужувати;  обтяжувач: Головне слідче управління МВС України, код: 00032684, м.Київ, вул..Богомольця, буд.10, кв.642, ст.слідчий в ОВС ГСУ МВС України підполковник міліції Усіков В.П.; боржник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ; термін дії: 2 лютого 2016 року; звернення стягнення не зареєстровано; дата та час реєстрації: 2 лютого 2011 року, 18:16:18; реєстратор: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м.Київ, вул..Мельникова, 81, літ.А; реєстраційний номер: 10785232.
Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 30190287 від 2 лютого 2011 року виданого Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис параметрами якого є: тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про накладення арешту, б/н, 1 лютого 2011 року, ГСУ МВС України, старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України Усіков В.П.; об`єкт обтяження; все нерухоме майно; обтяжувач: Головне слідче управління МВС України, код: 00032684, м.Київ, вул..Богомольця, буд.10, кв.642, ст.слідчий в ОВС ГСУ МВС України підполковник міліції Усіков В.П.; власник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ; дата та час реєстрації: 2 лютого 2011 року 18:10:41; реєстратор: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 04050, м.Київ, вул..Мельникова, 81, літ.А; заявник: Головне слідче управління МВС України, код: 00032684, м.Київ, вул..Богомольця, буд.10, кв.642; реєстраційний номер: 10785198.
3 лютого 2011 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України підполковником міліції Усіковим В.П. було накладено арешт в кримінальній справі № 222-13 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить обвинуваченому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та цінності та інше майно ОСОБА_1 , де б ці цінності та інше майно не знаходилося.
Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 16 вересня 2014 року кримінальну справу у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.209, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК України відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 закрито. Міру запобіжного-заходу - підписку про невиїзд відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 скасовано.
Постановою Святошинського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року, зокрема, скасовано арешт на майно, накладений 1 лютого 2011 року. 2 лютого 2011 року, 3 лютого 2011 року старшим слідчим в ОВС ГСУ МВС України Усіковим В.П. на належні ОСОБА_1 на праві приватної власності цінності та майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 ;  автомобіль «Volkswagen Passat B6", рік випуску 2008, д.н.з. НОМЕР_2 ;холодильник «VESTFROST» білого кольору, двухкамерний; телевізор      JVC модель № AV2178TEE; шкіряний диван синього кольору; шафа з світло-коричневої деревини з трьох секцій з дзеркалом посередині; шафа-купе з деревини світло коричневого кольору з дзеркалом посередині;  двухспальне ліжко з деревини світло-коричневого кольору. Повернути ОСОБА_1 автомобіль «Volkswagen Passat B6", рік випуску 2008, д.н.з. НОМЕР_2 та ключ від нього; мобільний телефон «Нокіа 6303с» з сім-карткою № НОМЕР_3 ; запальничку Поінт-I червоного кольору;  таблетки «Анаприлін-Здоров`я"; кошти в сумі сто вісімдесят п`ять гривень; службове посвідчення МНС України серії НОМЕР_4 , видане 10 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 ; паспорт громадянина України НОМЕР_5 , виданий Козятинським РВУ МВС України в Вінницькій області 5 серпня 1999 року на ім`я ОСОБА_1 ; ноутбук «Acer Travelmate 6292», із зарядним пристроєм.
 10 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Міністерства внутрішніх справ, згідно якої  просив на підставі постанови Святошинського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року повернути належне йому на праві приватної власності майно, а саме: автомобіль «Volkswagen Passat B6», рік випуску 2008, д.н.з. НОМЕР_2 та ключ від нього; мобільний телефон «Нокіа 6303с» з сім-карткою № НОМЕР_3 ; запальничку Поінт-I червоного кольору;  таблетки «Анаприлін-Здоров`я»; кошти в сумі сто вісімдесят п`ять гривень; службове посвідчення МНС України серії НОМЕР_4 , видане 10 липня 2008 року на ім`я ОСОБА_1 ;  ноутбук «Acer Travelmate 6292», із зарядним пристроєм.
13 листопада  2014 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Державної реєстраційної служби України про зняття арешту з належного йому на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна.
З відповіді Державної реєстраційної служби України від 10 грудня 2014 року, вбачається, що  ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність звернення з відповідними документами до реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, № 213997649 від 25 червня 2020 року  у розділі: «Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» зазначено: опис предмета обтяження: все нерухоме майно; підстава обтяження: постанова про накладення арешту, серія та номер б/н, виданий 1 лютого 2011 року, видавник ГСУ МВС України, старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України Усіков В.П.; обтяжувач: Головне слідче управління МВС України, код ЄДРПОУ 00032684, країна реєстрації: Україна, адреса: АДРЕСА_1 , особа майно/права якої обтяжується: ОСОБА_1 .
З вказаної довідки вбачається, що у період  з 2014 року по 2019 рік за позивачем на праві приватної власності було зареєстровано нерухоме майно, на яке реєструється обтяження - арешт нерухомого майна, все нерухоме майно, згідно постанови про накладення арешту, б/н, 1 лютого 2011 року, ГСУ МВС України, старший слідчий в ОВС ГСУ МВС України Усіков В.П.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради Пода С.П. ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на квартиру з реєстраційним номером, що розташований: АДРЕСА_4 та земельну ділянку з кадастровим номером 3221888800:37:199:0151, з підстав, що заявником подано постанову Святошинського районного суду м.Києва від 28 жовтня 2014 року щодо припинення арештів на майно ОСОБА_1 , однак інформація про припинення арешту на вказану квартиру та земельну ділянку у даній постанові відсутня.
15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГСУ МВСУкраїни про зняття арешту з майна. Заява залишилась без відповідного реагування з боку ГСУ МВС України.
Департаментом юридичного забезпечення у відповідь на запит суду від  11 серпня 2021 року № 363/2043/20 про надання інформації щодо результатів розгляду уповноваженими особами Головного слідчого управління Національної поліції України листа Департаменту юридичного забезпечення від 1 вересня 2020 року № 29007/12-2020, повідомлено, що  1 вересня 2020 року № 29007/12-2020 Департаментом юридичного забезпечення МВС надіслано запит до ГСУ НПУ про надання інформації та копій документів зазначених в ухвалі Вишгородського районного суду Київської області від 7 липня 2020 року у справі № 363/2043/20, а також інших відомостей необхідних для належного захисту інтересів МВС, повного та всебічного розгляду цієї судової справи. У зв`язку з ненаданням відповіді на зазначений запит, листом від 27 серпня 2021 року № 39809/12-2021 Департаментом повторно витребувано у ГСУ НПУ інформацію, запитувану у листі від 1 вересня 2020 року № 29007/12-2020. За результатами розгляду повторного запиту листом від 16 вересня 2021 року № 311101/24/11-2021 ГСУ НПУ надіслало Департаменту відповідь та, зокрема, повідомило, що 4 травня 2012 року матеріали кримінальної справи № 222-13 разом з обвинувальним висновком направлено до суду для розгляду по суті.
Крім того, ГСУ НПУ повідомлено, що слідчим ГСУ НПУ не приймались та не могли прийматись процесуальні рішення щодо закриття кримінальної справи № 222-13 та будь-які процесуальні рішення, щодо зазначеного у запиті нерухомого майна. ГСУ НПУ не володіє інформацією про актуальність заборони на відчуження зазначеного у запиті нерухомого майна. У ГСУ НПУ відсутні будь-які процесуальні документи з матеріалів кримінальної справи № 222-13, а тому надати копії завірених належним чином постанов від 1 лютого 2011 року, 2 лютого 2011 року та 3 лютого 2011 року старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС Усікова В.П. про накладення арештів на майно ОСОБА_1 в рамках кримінальної справи №222-13 не представляється за можливе. Відповідно до облікових даних Департаменту інформації МВС України та Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України, встановлено, що Головним слідчим управлінням МВС України у 2010-2012 роках здійснювалося досудове розслідування у кримінальній справі № 222-13, яка зареєстрована 11 червня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  в рамках кримінальної справи було накладено арешт на все майно, належне ОСОБА_1 ,  кримінальна справа  відносно ОСОБА_1 була закрита,  арешт знятий не був, відповідно  перебування належного ОСОБА_1 майна під арештом  позбавляє останнього  можливості вільно володіти та розпоряджатися цим майном, тому наявні підстави
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, порушень норм процесуального при розгляді  та ухваленні рішення не допущено.
Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може  бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.
Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч.1 ст.321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.
Зокрема, відповідно до ст.126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для  забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. 
Із закриттям  кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.
Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.
Судом установлено, що арешт на майно ОСОБА_1 було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом. При цьому слід зазначити, що  постановами старшого слідчого ОВС ГСУ МВС України Усіковим В.П. від 1 лютого 2011 року та 3 лютого 2011 року  арешт був накладений на цінності та інше майно підозрюваного ОСОБА_1 , де б ці цінності та інше майно не знаходилось ( а.с.205, 208).
Кримінальна справа відносно ОСОБА_1 була закрита.
Арешт майна, накладений  постановами старшого слідчого ОВС ГСУ МВС України Усіковим В.П. від 1 лютого 2011 року, 2 лютого 2011 року, 3 лютого 2011 року, був скасований судом  лише  щодо   індивідуально визначених речей,  які і були зазначені у постанові суду від 28 жовтня 2014 року (а.с.178).
Таким чином, наявність записів в реєстрах про арешт всього майна, належного ОСОБА_1 , який не скасований,    порушенням права останнього на мирне володіння своїм майном.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зняття арешту з всього майна ОСОБА_1 ,  який був застосований у кримінальній справі на підставі постанови старшого слідчого ОВС ГСУ МВС України  від 1 лютого 2011 року та 3 лютого 2011 року. 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що  дана справа  не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства  є безпідставними, зважаючи на наступне.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на порушення його прав як власника майна та обмеження його у праві користуватися  належним йому майном через  існування арешту, накладеного слідчим  у кримінальній справі,  провадження у якій закрито. Жодним чином позивач   не оспорює законність і обґрунтованість арешту майна.
Кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття  означеного процесуального рішення арешт майна, застосовуваний у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.
Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження,  зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.
Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу  забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.
Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом  досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
Отже,  вимоги  позивача про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.
Посилання представника відповідача на те, що  Міністерство внутрішніх справ України є неналежним відповідачем у даній справі,  оскільки на даний час є політичним, а не правоохоронним органом, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вимоги позивачем пред`явлені до Міністерства, як  уповноваженого органу при публічному обтяженні, інформація щодо якого зазначена  у  інформаційній довідці з Державного реєстру  речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Отже доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують  і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. 
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, -
суд, -
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України    залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області   від 12 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
 
Повна постанова складена 4 серпня 2022 року.

 
 Суддя-доповідач:                                                                   О.І. Шкоріна
 
 Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                                          А.М.Стрижеус