ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2022                                                  м. Дніпро                           Справа № 904/7875/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Парусніков Ю.Б. (доповідач), 
судді: Вечірко І.О., Верхогляд Т.А.
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпропетровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 у справі         № 904/7875/21 (суддя Манько Г.В.), повний текст рішення складено 01.12.2021
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро 
до Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради, м. Дніпро
третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача Дніпровська міська рада, м. Дніпро 
про стягнення збитків за пільгові перевезення пасажирів залізничним транспортом, - 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У вересні 2021 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі - позивач або АТ «Укрзалізниця») звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради (далі - відповідач або Департамент транспорту) 4207906,51 грн збитків за пільгове перевезення пасажирів за період з 01.10.2018 по 31.12.2018.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача збитки в сумі 4207906,51 грн та судовий збір  у сумі 63118,60 грн.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду відповідач оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду і просить: скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 прийняте у даній справі та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга Департаменту транспорту мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- Судом не враховано того, що ні відповідач, а ні Дніпровська міська рада не приймали жодного рішення щодо введення відповідних пільг зазначеним категоріям громадян, перелік яких наведено у Правилах перевезення пасажирів,   а тому збитки позивача за пільгове перевезення відшкодуванню за рахунок місцевого бюджету не підлягають;
- суд не надав оцінку відсутності укладеного між позивачем та відповідачем договору на компенсацію збитків за пільгове перевезення громадян;
- судом проігноровано Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, згідно з яким головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, відділів та інших самостійних структур, підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення. Отже, позивачем обрано неналежного відповідача, оскільки до компетенції відповідача не належить питання праці та соціального захисту населення. Крім того, відповідач не є розпорядником коштів на ці потреби;
- на підтвердження понесених збитків позивач не надав місячні станційні звітності, на підставі яких позивачем складалися облікові форми, а тому відсутнє обґрунтування суми збитків;
- матеріали справи не містять переліку РРО, що включені до державного реєстру, які були використані для обліку сум недотриманих коштів з продажу квитків пільговим категоріям громадян.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги відповідача та вважає рішення місцевого господарського суду таким, що відповідає нормам чинного законодавства і фактичним обставинам справи. 
Позивач вважає безпідставними доводи апелянта про те, що відсутність укладеного між сторонами договору на компенсацію виплат із пільгового перевезення громадян виключає можливість відшкодування збитків, оскільки такий обов`язок у відповідача виникає на підставі імперативних норм діючого законодавства і не залежить від волевиявлення сторін.
Також позивач вважає, що Департамент транспорту є належним відповідачем у справі, оскільки відповідно до покладених на нього завдань, останній здійснює повноваження головного розпорядника коштів у галузі транспорту та транспортної інфраструктури. Відтак, саме на відповідача, як головного розпорядника бюджетних коштів покладено обов`язок по відшкодуванню збитків позивача за перевезення пільгової категорії громадян залізничним транспортом.
Також, на думку позивача, нормами чинного законодавства на відповідача покладається обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані позивачем кошти за перевезення пільгової категорії громадян у повному обсязі. Посилання відповідача на відсутність в облікових формах ідентифікуючої інформації щодо осіб, які скористалися пільгами, відповідно до Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, є безпідставним, оскільки надані позивачем до матеріалів справи щомісячні облікові форми відповідають затвердженій постановою КМУ від 16.12.2009 № 1359 типовій формі. Внесення додаткової інформації, про яку зазначає відповідач, затвердженою обліковою формою не передбачено.
Крім того, позивач вважає безпідставними доводи відповідача про те, що для нього встановлена лише можливість відшкодування збитків залізниці за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом з коштів місцевого бюджету, а не обов`язок, оскільки ним не приймалося рішення щодо введення відповідних пільг, спростовується чинним законодавством та висновками Великої палати Верховного суду у справі № 904/94/19.
До того ж, такі твердження відповідача призводять до фактичного позбавлення позивача на право, гарантоване законом щодо отримання компенсаційних виплат за здійснені перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом через відсутність фінансового ресурсу.
З урахуванням викладеного, позивач просить апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване відповідачем рішення, а в задоволенні апеляційної скарги Департаменту транспорту відмовити.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

08.08.2017 ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулось до Дніпровського міського голови з листом № Н-21/999, в якому зазначало, що відповідно до вимог чинного законодавства, Регіональна філія «Придніпровська залізниця» надає послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів у приміському сполученні. Перевезення пасажирів залізничним транспортом є необхідним для забезпечення інтересів держави, проте є збитковим та гостро потребує підтримки. Через недоотримання коштів залізниця змушена вживати заходів щодо зменшення експлуатаційних витрат, у т.ч. за рахунок відміни зупинок, скорочення маршруту прямування або відміни приміських пасажирських поїздів взагалі. Формується графік руху приміських поїздів на 2017-2018 pоки, який вводиться в дію у грудні 2017 року. З метою збереження існуючих обсягів руху, просить передбачити в бюджеті міста на 2018 рік кошти на компенсацію пільгового проїзду окремих категорій громадян у приміському сполученні у розмірі не менше 10,0 млн. грн. Якщо в бюджеті міста не планується враховувати «вищезазначені витрати у вказаному розмірі, просить повідомити про це керівництво регіональної філії з метою завчасного визначення розмірів руху приміських поїздів та внесення корективів у графік на наступний рік. Просить вжити вичерпних заходів щодо укладання на 2018 рік Договору на компенсацію збитків за перевезення пільгової категорії пасажирів у приміському сполученні до введення в дію графіка руху на 2017-2018 роки ( т 1 а. с. 21). 
Згідно листа від 15.09.2017 № 5/17-863 позивачу надано відповідь в якій зазначено, що Департаментом транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради до департаменту економіки, фінансів та міського бюджету ДМР надано пропозицію щодо внесення до проекту бюджету міста Дніпра на 2018 рік коштів на компенсацію за перевезення пільгової категорії пасажирів залізничним транспортом у сумі 10000 тис, грн. Питання щодо укладання відповідної угоди на 2018 рік можливо буде вирішувати тільки після затвердження бюджету (т 1 а. с. 22).
Згідно листа від 14.12.2017 № ДНЮ 08/727 ПАТ «Укрзалізниця» звернулося до Департаменту транспорту, в якому зазначило, що ПАТ «Укрзалізниця» пропонує укласти договір стосовно компенсації за приміські залізничні перевезення пільгових категорій громадян міста Дніпро на 2018 рік. Надано підписані зі сторони залізниці два екземпляра договорів. Позивач наполягає в найкоротшій термін підписати надані документи і один екземпляр повернути на залізницю (т 1 а. с. 16).
Згідно листів від 10.08.2018 № 17/17-2 та від 28.08.2018 № 17/17-3  Департаментом транспорту та транспортної інфраструктури Дніпровської міської ради надано відповідь ПАТ  «Укрзалізниця», в якому зазначено, що бюджетом міста Дніпра на 2018 рік не передбачено фінансування на покриття збитків від перевезення пасажирів пільгової категорії залізничним транспортом. Не вбачається Можливим укладання відповідної угоди на 2018 рік (т 1 а. с. 24, 26).
Згідно листа від 31.07.2018 №01/156-ДНЛ ПАТ Укрзалізниця» звернулося до Департаменту транспорту, в якому зазначено, що Дніпровська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Придніпровська залізниця» здійснює соціально важливі приміські перевезення пільгових категорій громадян приміськими поїздами, у тому числі мешканців міста Дніпро. За результатами роботи І півріччя 2018 року, згідно звітів, збитки за послуги по перевезенню пільгових категорій громадян становлять 3100,0 тис. грн. Очікувані збитки у 2018 році складатимуть 6200,0 тис грн. Враховуючи очікуване підвищення тарифів у приміському сполучені протягом року на 15-20% прогнозовані збитки від перевезення пільгової категорії громадян у 2019 році складатимуть близько 7000,0 тис. грн. Просить підняти питання про закладення у міський бюджет на 2019 рік субвенції на компенсацію збитків від перевезення громадян пільгових категорій, мешканців міста Дніпро (т 1 а. с. 25).
Виходячи з положень пунктів 3-5, 7, 9, 10 Порядку, затвердженого Постановою Kабінету Mіністрів України № 1359 позивач зазначає, що облік пільгових категорій громадян на залізничному транспорті здійснюється за виданими безкоштовними (пільговими) проїзними документами, які оформляються на підставі відповідного посвідчення за кожною категорією. Видача проїзних документів здійснюється через систему керування пасажирськими перевезеннями (АСК ПП УЗ) та реєстратори розрахункових операцій «Спекка-00».
Сума недоотриманих доходних надходжень розраховується автоматизовано за кожним пільговим (безкоштовним) квитком у залежності від маршруту прямування згідно з діючими тарифами та формується в місячну звітність.
На підставі звітності залізниці формують облікові форми, відповідно до яких головним розпорядникам коштів виставляються рахунки. В облікових формах зазначено фактичну кількість оформлених пільгових проїзних квитків та відповідну недоотриману суму коштів за перевезення фактичної кількості пільговиків.
По зазначеній категорії спору саме облікова форма є первинним документом, на підставі якого відповідач зобов`язаний відшкодовувати позивачу збитки за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом. 
Відповідно до наданих позивачем до матеріалів справи облікових форм, сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період IV квартал 2018              (з 01.10.2018 - 31.12.2018) склала 4207906,51 грн: 
- облікова форма (пенсіонери 1 кат.): 162873 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму 3682931,98 грн; 
- облікова форма (інваліди 2 кат.): 12731 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму 335888,75 грн; 
- облікова форма (діти з багатодітних сімей 3 кат.): 2806 оформлених пільгових документів на загальну суму 82052,33 грн; 
- облікова форма (чорнобильці 1,2 категорії): 960 оформлених пільгових документів на  загальну суму 21841,4 грн; 
- облікова форма (учасники бойових дій 5 кат.): 2910 оформлених пільгових проїзних документів на загальну суму: 8592,05 грн.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача компенсацію збитків за пільгові перевезення громадян залізничним транспортом на загальну суму 4207906,51 грн по станціям продажу квитків; РПЧ-1 Дніпропетровськ, Дніпропетровськ, Горяїнове, Сухачівка, Зустрічна, НД Вузол, Нижньодніпровськ, Дніпропетровськ Південний.
Позивач зазначає, що всі станції, де було реалізовано залізничні квитки перебувають в безпосередній територіальній компетенції по відшкодуванню збитків за перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом відповідача у даній справі.
Відповідач вважає безпідставними позовні вимоги, оскільки у нього відсутній обов`язок з компенсації вказаних збитків з огляду на відсутність у нього компетенції, укладеного з позивачем договору та відсутності субвенцій з бюджету на здійснення відповідних компенсацій за пільгове перевезення громадян, що і є предметом виникнення даного спору.

5. Мотиви з яких суд апеляційної інстанції задовольняє доводи апеляційної скарги та не погоджується з викладеними судом в рішенні висновками.

Причиною виникнення спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача збитків за пільгові перевезення громадян.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Статтею 19 вказаного Закону передбачено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12.03.1993, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Таким чином, норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок Держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.
Відтак, обслуговуючи категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, Залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.
Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, Держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати збитки, понесені залізничним транспортом, за рахунок державного або місцевого бюджетів у залежності від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції не надав оцінку, зокрема, змісту статей 89, 102 Бюджетного кодексу України, згідно яких, видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з Державного бюджету України (субвенцій з Державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення                за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок № 256), у якому   (на момент спірних правовідносин) було визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. 
З огляду на п. 3 Порядку № 256 (на момент спірних правовідносин) колегія суддів зауважує, що головним розпорядником коштів визначався Департамент соціальної політики виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а не Департаменту транспорту, до компетенції якого не належать питання праці та соціального захисту населення.
Як зазначалося вище, позивач (Залізниця) просить стягнути з відповідача (Департаменту транспорту) збитки за пільгові перевезення громадян за період   IV квартал 2018 (з 01.10.2018 - 31.12.2018) на суму 4207906,51 грн. 
Отже, спірні правовідносини виникли у 2018 році.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Бюджетного кодексу України визначено, що якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у Кодексі, застосовуються відповідні норми Кодексу.
Відповідно до ст. 7 Бюджетного кодексу України місцеві бюджети є самостійними. Самостійність бюджетів забезпечується закріпленими за ними відповідних джерел доходів бюджету, правом відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначати напрями використання бюджетних коштів відповідно до законодавства України, самостійно і незалежно одне від одного розглядати та затверджувати відповідні місцеві бюджети.
Стаття 89 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. 
Так до 2017 року, до видатків, що здійснюються з бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, належали видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, які включають в себе державні програми соціального захисту, серед яких було передбачено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (абзац п`ятий підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 Бюджетного кодексу України).
Проте, абзац п`ятий підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 виключено на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016.
Статтею 91 Бюджетного кодексу України визначено видатки місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів. 
Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать, зокрема, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема, компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян (підпункт «ґ» пункту 3 частини першої статті 91).
У статтю 102 Бюджетного кодексу України також були внесені зміни на підставі Закону України № 1789-VIII від 20.12.2016. Так, з 01.01.2017 з Бюджетного кодексу України була виключена норма щодо здійснення компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту (частину п`яту статті 102 Бюджетного кодексу України виключено на підставі Закону від 20.12.2016 № 1789-VIII).
З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» від 20.12.2016     № 1789-VIII внесені зміни до Бюджетного кодексу України. Названий Закон набрав чинності з 01.01.2017. 
Зокрема, внесено зміни до статей 89 та 102 Бюджетного кодексу України, якими частину п`ять статті 102 (щодо субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту, до яких віднесено компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян) виключено, та з підпункт «б» пункту 4 частини 1 статті 89 виключено абзац 5, яким компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян було віднесено до переліку державних програм соціального захисту.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що Порядок № 256 був розроблений відповідно до ст. 102 Бюджетного кодексу України, до якої, як було зазначено, 20.12.2016 були внесені зміни.
Отже, на момент звернення з позовом у даній справі законодавство, яке просить застосувати позивач до спірних правовідносин втратило свою чинність та у 2018 році воно вже не регулює спірні правовідносини.
Проте, суд першої інстанцій вказаного не врахував, не проаналізував внесених до законодавства змін та не надав оцінку тому, чи розповсюджуються норми Порядку № 256 на спірні відносини у зв`язку з внесеними змінами до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України. 
Вище вказане призвело до передчасного ухвалення рішення про стягнення з відповідача витрат на перевезення Залізницею визначеним категоріям громадян.
За вказаних вище обставин знайшли своє підтвердження доводи апелянта щодо неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема ч. 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт», статей 89, 91, 102 Бюджетного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.
Доводи позивача щодо необхідності застосування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 904/94/19 колегія суддів відхиляє, оскільки постанова в ній прийнята хоча й за правового регулювання спірних правовідносин, схожого з тим, що має місце у цій справі, проте, з урахуванням того, що висновки зроблені відповідно до законодавства яке було чинним на момент розгляду вказаної справи, а предметом спору була заборгованість за період 2016 року.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 по справі № 904/138/21.
У вказаній постанові Верховний Суд також звертав увагу на те, що відшкодування витрат на перевезення пільговиків залізничним транспортом можливо за рахунок місцевих бюджетів на договірній основі. Це узгоджується із вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України від 04.07.1996 № 273/96-ВР «Про залізничний транспорт», відповідно до якої відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.
У даному випадку, матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами даної справи договору на компенсацію понесених витрат на пільгове перевезення громадян.
Разом з тим, ч. 6 ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачає, що збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.
Матеріали справи не містять доказів прийняття Дніпровською міською радою відповідного рішення щодо введення відповідних пільг. Бюджетом Дніпровської міської  територіальної громади кошти на компенсацію витрат на пільгове перевезення громадян не передбачені.
Закон України від 20.12.2016 № 1789-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України» доповнив пунктом 204 частину 1 статті 91 Бюджетний кодекс України.
Так, до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, належать й, зокрема, пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються особам, визначеним пунктом 204 частини 1 статті 91 Бюджетного кодексу України.
Стаття 91 Бюджетного кодексу України передбачає видатки, які можуть здійснюватись з усіх місцевих бюджетів, але не обов`язково мають здійснюватись.
Тобто кожна рада сама вирішує, на що саме вона буде витрачати кошти з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України, зокрема його статті 91.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, не врахував внесені зміни до законодавства, не встановив, на підставі якої саме бюджетної програми та за рахунок якого бюджету - державного чи місцевого - позивачу (Залізниці) має бути здійснена компенсаційна виплата за пільговий проїзд окремих категорій громадян. Судом також не встановлено, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг, тоді як це має вирішальне значення для вирішення питання, за рахунок державного чи місцевого бюджету відшкодовуються збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За вказаних вище обставин доводи апелянта знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду скасуванню.
Ураховуючи, що доводи апеляційної скарги у контексті кваліфікації спірних правовідносин є визначальними і вагомими та знайшли своє часткове підтвердження з вищевказаних міркувань, наслідком чого є скасування оскаржуваного судового рішення, то надання відповіді на інші наведені в апеляційній скарзі доводи щодо дотримання/недотримання норм процесуального права суд вважає недоречним, оскільки висновку суду апеляційної інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не спростовують.
Враховуючи викладене, доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються із застосуванням норм права у спірних правовідносинах.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи встановлені апеляційним господарським судом обставини справи, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2022 по даній справі.

7. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача у справі.

Керуючись статтями 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпропетровської міської ради - задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2021 у справі   № 904/7875/21 - скасувати і ухвалити нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» - відмовити повністю.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49038, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 108, р/р НОМЕР_1 у Філія Дніпропетровське ОУ АТ «Ощадбанк», код ЄДРПОУ 40081237, МФО банку 308482) на користь Департаменту транспорту та транспортної інфраструктури Дніпропетровської міської ради (49000,  м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 75, код ЄДРПОУ 40506227) 94677,90 грн (Дев`яносто чотири тисячі шістсот сімдесят сім гривень) 90 копійок витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30.05.2022.

Головуючий суддя                                                             Ю.Б. Парусніков                     

Судді:                                                                                  І.О. Вечірко

                                                                                              Т.А. Верхогляд