Постанова                                                   
іменем України
22 лютого 2022 року?
м. Київ
справа № 712/6189/18
провадження № 51-4256км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:?
головуючого                                              ОСОБА_1 ,?
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:?
секретаря судового засідання ОСОБА_4 
захисників
(в режимі відеоконференції)      ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора                                       ОСОБА_7 ,
розглянув касаційні скарги захисника засудженої ОСОБА_8 – ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 , прокурора ОСОБА_11 , який брав участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, захисника засудженого ОСОБА_12 – ОСОБА_6 на вирок  Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 липня 2021 року в кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018251010000152 від 08 січня 2018 року,  за обвинуваченням 
ОСОБА_12 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя м. Черкаси, на підставі статті 89 КК є таким, що судимості не мав,
та
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  громадянки України, уродженки та жительки м. Черкаси, такої, що судимості не мала,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частини 3 статті 289 Кримінального кодексу України (далі — КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року ОСОБА_12 засуджено за:
- пунктом 6 частини 2 статті 115 КК у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього належного йому особисто майна;
- частиною 3 статті 289 КК у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією всього належного йому особисто майна.
На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_12 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією всього належного йому особисто майна.
Ухвалено запобіжний захід ОСОБА_12  у виді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Початок терміну відбуття покарання  ОСОБА_12  ухвалено обчислювати з 13 листопада 2019 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2018 року до 12 листопада 2019 року.
ОСОБА_8 засуджено за частиною 3 статті 289 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного їй особисто майна.
За  пунктом 6, 12 частини 2 статті 115 КК ОСОБА_8  виправдано за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід  ОСОБА_8 у виді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.
Початок терміну відбуття покарання  ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 13 листопада 2019 року, зарахувавши їй строк попереднього ув`язнення з 12 січня 2018 року до 12 листопада 2019 року.
Як установлено судом та детально викладено у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_12 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 289 КК, а ОСОБА_8 - за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 289 КК за наступних обставин. 
08 січня 2018 року о 03:00 ОСОБА_12 , переслідуючи мету злочинного збагачення, попередньо придбавши близько 00:53 цього ж дня в аптеці «Мед-сервіс» за адресою: бульвар Шевченка, 398, м. Черкаси, одноразові медичні рукавички для вчинення злочину і подальшого їх використання для приховування слідів вчинення злочину, та взявши кухонний ніж з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за попередньою змовою та спільно зі своєю зведеною сестрою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, пішли гуляти по місту з метою зупинки транспортного засобу та подальшого незаконного заволодіння ним.
У подальшому, 08 січня 2018 року о 03:50 хвилин, перебуваючи на вулиці Припортовій поблизу ТЦ «Дніпроплаза» в м. Черкаси, під приводом поїздки на таксі ОСОБА_12 та ОСОБА_8 підійшли до автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та домовились з останньою про поїздку, після чого сіли у вказаний автомобіль та поїхали у напрямку Південно-Західного району м. Черкаси, де по вул. Одеській під`їхали до магазину «Кошик» та заїхали на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_12 08.01.2018, близько 04 години 10 хвилин умисно, з корисливих мотивів із застосуванням заздалегідь взятого з собою кухонного ножа вчинив умисне вбивство ОСОБА_13 .
Так, ОСОБА_12 кухонним ножем завдав потерпілій ОСОБА_13 декілька ударів в область шиї, спричинивши останній тілесні ушкодження не сумісні з життям, вчинивши вбивство потерпілої, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.
Продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілої, ОСОБА_12 перетягнув тіло ОСОБА_13 з місця водія до салону автомобіля, після чого ОСОБА_12 сів за кермо автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_14 , та який згідно з висновком експерта від 26 лютого 2018 року №4/107 на момент вчинення кримінального правопорушення коштував 152408, 40 грн, та поїхав разом з ОСОБА_8 з місця вчинення вбивства ОСОБА_13 по вул. Одеській у м. Черкаси до м. Сміла Черкаської області, та у подальшому, перебуваючи у лісовому масиві поблизу с. Сунки Смілянського району Черкаської області, залишив труп ОСОБА_13 .
Після цього, 08 січня 2018 року о 06:35, повернувшись на автомобілі «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до м. Черкаси, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_8 залишили вказаний автомобіль на автомобільній стоянці поблизу ТЦ «Меблевий лабіринт» по вул. Сурікова у м. Черкаси та пішли у напрямку проспекту Хіміків.
Своїми умисними насильницькими діями ОСОБА_15 спричинив ОСОБА_16 легкі та тяжкі тілесні ушкодження. Смерть ОСОБА_13 настала від поранень шиї з ушкодженням її магістральних судин, що супроводжувалося кровотечею із гострою крововтратою та недокрів`ям внутрішніх органів.
ОСОБА_8 08 січня 2018 року о 03:00, переслідуючи мету злочинного збагачення, за попередньою змовою та спільно зі своїм зведеним братом ОСОБА_12 , який попередньо придбав о 00:53 цього ж дня в аптеці «Мед-сервіс» за адресою: бульвар Шевченка, 398, м. Черкаси, одноразові медичні рукавички для вчинення злочину і подальшого їх використання для приховування слідів вчинення злочину, та який взяв кухонний ніж з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, пішли гуляти по місту з метою зупинки транспортного засобу та подальшого незаконного заволодіння ним.
У подальшому, 08 січня 2018 року о 03:50, перебуваючи на вулиці Припортовій поблизу ТЦ «Дніпроплаза» в м. Черкаси, під приводом поїздки на таксі ОСОБА_8 та ОСОБА_12 підійшли до автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керувала ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_4 , та домовились з останньою про поїздку, після чого сіли у вказаний автомобіль та поїхали у напрямку Південно-Західного району м. Черкаси, де по вул. Одеській під`їхали до магазину «Кошик» та заїхали на подвір`я будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_12 08.01.2018, близько 04 години 10 хвилин умисно, з корисливих мотивів із застосуванням заздалегідь взятого з собою кухонного ножа вчинив умисне вбивство ОСОБА_13 .
Так, ОСОБА_12 кухонним ножем завдав потерпілій ОСОБА_13 декілька ударів в область шиї, спричинивши останній тілесні ушкодження не сумісні з життям, вчинивши вбивство потерпілої, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів.
Продовжуючи свої злочинні дії, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілої, ОСОБА_12 перетягнув тіло ОСОБА_13 з місця водія до салону автомобіля, після чого сів за кермо автомобіля «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_14 , та який згідно з висновком експерта від 26 лютого 2018 року №4/107 на момент вчинення кримінального правопорушення коштував 152408,40 грн, та поїхав разом з ОСОБА_8 з місця вчинення вбивства ОСОБА_13 по вул. Одеській у м. Черкаси до м. Сміла Черкаської області, та у подальшому, перебуваючи у лісовому масиві поблизу с. Сунки Смілянського району Черкаської області, залишив труп ОСОБА_13 .
Після цього, 08 січня 2018 року о 06:35, повернувшись на автомобілі «МercedesVito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до м. Черкаси, ОСОБА_12 разом з ОСОБА_8 залишили вказаний автомобіль на автомобільній стоянці поблизу ТЦ «Меблевий лабіринт» по вул. Сурікова у м. Черкаси та пішли у напрямку проспекту Хіміків.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14 липня 2021 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_8 – ОСОБА_5 ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не наведено переконливих аргументів, чому визнано обвинувачення доведеним поза розумним сумнівом за наявності неспростованих обставин, які підтверджують те пояснення події, що надана стороною захисту.
Вказується, що суди не звернули увагу на вчинений щодо засудженого ОСОБА_12 тиск до проведення слідчого експерименту, а висновок експерта також не спростовує таких тверджень.
У касаційній скарзі потерпіла та її представник ставлять вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. 
Зокрема, потерпіла та її представник переконані у співучасті засудженої ОСОБА_8 у вбивстві та в неправильній судом кваліфікації її дій. Вказує на те, що  ОСОБА_12 у своїх поясненнях вказував на те, що і ніж він брав за відома  ОСОБА_8 , і медичні рукавички для приховування слідів злочину він придбав у аптеці разом із  ОСОБА_8 ; після скоєного вбивства обвинувачені разом знищували речові докази, про що не заперечувала на судовому слідстві   ОСОБА_8 (відповідна інформація міститься на дисках з аудіозаписом судового засідання). 
Крім того, зазначають про те, що ні матеріальної, ані моральної шкоди обвинувачені не відшкодували і навіть не намагались цього зробити, а ОСОБА_8 навіть взагалі відмовилась від співпраці зі слідством по справі та постійно змінювала власні покази під час судового слідства.
Стверджують, що при призначенні покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_8 суди не зважили на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, та застосували неспівмірну міру покарання, тобто занадто м`яку, оскільки як встановлено у ході судового розслідування, убивство було скоєне з особливою жорстокістю. Крім того, судами не були враховані взагалі жодні обтяжуючі обставини.
 
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду  у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в порушення вимог статті 7, 9, 22, 23, 370, 374 КПК упереджено підійшов до оцінки доказів, на яких ґрунтується обвинувачення, дослідив їх неповно та однобічно, а рішення про не доведення, що в діянні  ОСОБА_8 є склад кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК, та перекваліфікацію дій ОСОБА_12 побудував на суперечливих та належно не перевірених доводах сторони захисту, не проаналізувавши з точки зору належності, допустимості та достатності всі докази, які наявні у матеріалах кримінального провадження та були подані стороною обвинувачення під час судового розгляду, та не надавши оцінки в їх сукупності та взаємозв`язку.
У свою чергу, прокурор стверджує, що, переглядаючи виправдувальний вирок стосовно   ОСОБА_8 , суд апеляційної інстанції в порушення статей 94, 95, 96, 404, 419 КПК проявив упередженість при аналізі доводів апеляційної скарги прокурора, а також в оцінці доказів сторони обвинувачення, оскільки не дослідив матеріали кримінального провадження, належно не обґрунтувавши своє рішення, та безпідставно віддав перевагу доводам сторони захисту.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_12 -   ОСОБА_6 ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення кримінального процесуального закону.
Вказує на те, що висновки судів не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, та суди не мотивують, чому взяли до уваги одні докази і відкинули інші. Суди в оскаржуваних рішеннях не спростували з посиланням на належні та допустимі докази розумні сумніви у версії обвинувачення, про які зазначала сторона захисту.
Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону захисник обґрунтовує тим, що вину ОСОБА_17 в тому, що він викрадав автомобіль потерпілої з корисливою метою (покататися), а не через приховання слідів злочину, не доведено поза розумним сумнівом та сумніви у сформульованому обвинуваченні не тлумачилися на користь ОСОБА_12 , а судами обох інстанцій порушено базовий принцип кримінального процесуального закону, закріплений статтею 17 КПК, тобто презумпцію доведеності вини особи поза розумним сумнівом. 
Зокрема, вказується на те, що показання обвинуваченого на камеру із подальшим проведеннями психолого-психіатричної експертизи про їх правдивість суперечить обставинам справи, яким суди обох інстанцій не надали оцінки. Також вказує на те, що судами не надано оцінки обставинам провадження.
Неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність захисник обґрунтовує тим, що у засудженого не було умислу на вбивство ОСОБА_13 , оскільки, якби ОСОБА_12 хотів її вбити, то міг би просто перерізати горло. Вказує, що за даними експертизи, смерть потерпілої ОСОБА_13 настала через 30 хвилин після нанесення ударів ОСОБА_12 , однак останній не наносив потерпілій «завершального», «смертельного» удару, тобто не добивав її, що і виключає наявність умислу на вбивство.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, які підтримали свої касаційні скарги та заперечували проти задоволення касаційних скарг прокурора, потерпілої та її представника, доводи прокурора, який просив залишити судові рішення без зміни, у зв`язку з чим не підтримав касаційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення касаційних скарг сторони захисту та потерпілої і її представника, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційні скарги прокурора, потерпілої та її представника, захисників задоволенню не підлягають на наступних підставах. 
Мотиви Суду
Відповідно до частини  2 статті 433 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Крім того, враховуючи вимоги пункту 1 частини 1 статті 425 КПК, в якій зазначено про право захисника подати касаційну скаргу у частині, що стосується інтересів засудженого, касаційний суд розглядає касаційні скарги захисника ОСОБА_5 в частині, що стосується засудженої  ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , в частині, що стосується інтересів засудженого ОСОБА_12 .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_12 та  ОСОБА_8 за пунктами 6, 12 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 289 КК, а саме:
-          у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчиненому з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб; 
-         у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.
 
Суд першої інстанції вважав, що вина ОСОБА_12 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частиною 2 статті 115 КК, та вина ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК, не знайшла свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду кримінального провадження доказами, а тому визнав недоведеною.
Такі висновки, з якими погодився і суд апеляційної інстанції, суд першої інстанції мотивував тим, що органами досудового розслідування не доведено, що ОСОБА_8 мала умисел, спрямований на позбавлення потерпілої життя та здійснила частину того обсягу дій, який ОСОБА_12 вважав за необхідне виконати з метою реалізації цього умислу. У справі відсутні докази, які б підтверджували попередню змову між обвинуваченими на позбавлення життя потерпілої.
У своїх висновках суд посилався на показання ОСОБА_12 , які він давав під час слідчого експерименту, де вказав, що ОСОБА_8 лише запропонувала викрасти автомобіль, домовленості про вчинення вбивства між ними не було, а часткове визнання вини ОСОБА_12 , розцінене як таке, що спрямоване на уникнення відповідальності за вчинене. Вказано на те, що до закінчення судового слідства не надійшло клопотань від учасників процесу, у тому числі і від державного обвинувача, про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів крім уже тих, що заявлялися.
Вину ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень доведено доказами у провадженні, зібраним на досудовому слідстві, та дослідженими в ході судового розгляду:
-         показаннями ОСОБА_12 , які він давав в судовому в засіданні, що він не планував вчинення злочину, гумові печатки купив, щоб передати їх знайомому для набиття тату, а відбитки його пальців відсутні в автомобілі, оскільки він повитирав їх, спростовуються даними висновків експерта, відповідно яких в автомобілі «МercedesVito» виявлені відбитки пальців рук ОСОБА_13 та інших осіб, відбитки пальців рук ОСОБА_12 та ОСОБА_8 не виявлено, що доводить планування злочину, придбання для цього гумових рукавичок. Крім того, обвинувачений взяв із собою ніж, що також доводить його наміри на вчинення злочину;
-         висновком судової психологічної експертизи № 3/240 від 19 квітня 2018 року. Реконструкція обставин ОСОБА_12 , у процесі відтворення ним подій, які відбулися 7 та 8 січня 2018 року під час допиту 12 січня 2018 року в якості підозрюваного із застосуванням відеозапису та в присутності захисника, є логічно взаємодоповнюючою, підекспертний продемонстрував ознаки психічної стійкості, при побудові своєї розповіді не змінював основний зміст та логічну структуру. Надані ним відомості, в цілому, є автентичними його сприйняттю, пам`яті і мислення, на цій підставі виключається можливість того, що під експертний говорить заучений текст. Опис подій злочину, що розслідуються за справою, є змістовними збалансованими та дозволяють скласти цілісний сюжет реконструйованої події. Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 12 січня 2018 року із застосуванням відеозапису, в його комунікативній поведінці констатуються психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення подій, що стосуються безпосередньо теми слідчої дії. При проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено.
Суд першої інстанції розцінив вказаний висновок експерта як такий, що доводить намагання ОСОБА_12 уникнути відповідальності шляхом зміни показань під час судового розгляду.
Орган досудового розслідування на підтвердження пред`явленого обвинувачення надав суду такі письмові докази, які досліджені в суді першої інстанції та покладені в основу  вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 січня 2018 року; 
- протоколом проведення слідчого експерименту від 12 січня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_12 , в присутності захисника ОСОБА_18 , під час якого ОСОБА_12 розповів про обставини вчинення 08.01.2018 року кримінального правопорушення;
- протоколами обшуку від 12 січня 2018 року за місцем проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_12 ;
- протоколами огляду місця події від 08, 09 січня 2018 року, план-схемою та фото таблицею до нього, відповідно якого на території «Меблевого лабіринту», що по вул. Сурікова, 7 в м. Черкаси було виявлено автомобіль «Mercedes VITO» білого кольору державний номерний знак НОМЕР_1 , який було вилучено для детального огляду. Під час огляду було вилучено речі, виявлені в автомобілі та біля нього;
- протоколом огляду місця події від 12 січня 2018 року та ілюстративною таблицею до нього, відповідно якого було оглянуто дорогу, в напрямку лісового масиву в с. Сунки Смілянського району Черкаської області, на якій виявлено труп ОСОБА_13 . На ділянці біля трупа виявлені наступні речі: пачку цигарок, ніж, слід протектору шини транспортного засобу, сліди взуття, папірець з написом, пляшку, резинку для волосся. Вказані речі поміщено до сейф-пакету та вилучено.
- висновками експертів № 1/305 від 07.02.2018 року, № 05-5-06/24 від 22.01.2018 року, № 05-5-06/19 від 30.01.2018 року, № 05-5-06/17 від 30.01.2018 року, № 05-4-05/20 від 28.03.2018 року, № 05-6-02/020 від 24.03.2018 року, № 4/107 від 26.02.2018 року, № 19/10-1/96-СЕ/18 від 25.04.2018 року, № 19/10-1/33-СЕ/18 від 20.04.2018 року, № 19/10-1/34-СЕ/18 від 20.04.2018 року, № 19/10-1/28-СЕ/18 від 23.04.2018 року, № 19/10-1/26-СЕ/18 від 23.04.2018 року, № 19/10-1/31-СЕ/18 від 24.04.2018 року, № 19/10-1/29-СЕ/18 від 23.04.2018 року, № 19/10-1/30-СЕ/18 від 23.04.2018 року, № 19/10-1/27-СЕ/18 від 23.04.2018 року, № 1/86 від 15.01.2018 року, № 1/87 від 12.01.2018 року, № 1/141 від 22.01.2018 року, № 8/129 від 13.02.2018 року, № 19/10-1/97-СЕ/18 від 25.04.208 року, № 8/235 від 06.03.2018 року, №1/478 від 22.02.2018 року, № 1/627 від 13.03.2018 року, № 8/495 від 24.04.2018 року,
- висновком експерта № 3/240 від 19 квітня 2018 року, відповідно якого комунікативна діяльність ОСОБА_12 у процесі відтворення ним подій, які відбулися 7 та 8 січня 2018 року під час слідчого експерименту 12 січня 2018 року в якості підозрюваного із застосуванням відеозапису, характеризується структурованістю, емоційною стабільністю, скутістю у жестах, одноманітністю інтонації, що відповідає ситуації допиту. - висновком експерта № 1/304 від 08 лютого 2018 року, відповідно якого наданий на експертизу ніж, вилучений 09 січня 2018 року під час огляду місця події, а саме території поблизу стели «Черкаси», що по вул. Смілянська в м. Черкаси не являється холодною зброєю. Наданий на експертизу ніж господарсько-побутового призначення.
- висновком експерта № 3/74 від 15 лютого 2018 року, відповідно якого психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_12 у процесі відтворення ним подій, які відбулися 7 та 8 січня 2018 року під час допиту 12 січня 2018 року в якості підозрюваного із застосуванням відеозапису, характеризується значним станом напруження, стриманості, емоційної скутості, який відповідає ситуації допиту. Реконструкція обставин ОСОБА_12 , що розслідується за справою, є логічно взаємодоповнюючою, під експертний продемонстрував ознаки психічної стійкості, при побудові своєї розповіді не змінював основний зміст та логічну структуру. Психомовна діяльність ОСОБА_12 відповідає особливостям протікання його психічних процесів, його віку, соціальному статусу і досвіду. Надані ним відомості, в цілому, є автентичними його сприйняттю, пам`яті і мислення, на цій підставі виключається можливість того, що під експертний говорить заучений текст. Опис подій злочину, що розслідуються за справою, є змістовними збалансованими та дозволяють скласти цілісний сюжет реконструйованої події. Під час проведення слідчої дії ОСОБА_12 12.01.2018 року із застосуванням відеозапису, в його комунікативній поведінці констатуються психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення подій, що стосуються безпосередньо теми слідчої дії. При проведенні слідчої дії за участю підозрюваного ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, в основному не виявлено.
- висновком експерта № 1/400 від 19.02.2018 року, відповідно якого, наданий на експертизу ніж, вилучений 12 січня 2018 року під час огляду місця події, а саме де було виявлено труп ОСОБА_13 в с. Сунки Смілянського району Черкаської області, не являється холодною зброєю. Наданий на експертизу ніж господарсько-побутового призначення.
Під час судового розгляду  у суді першої інстанції, засуджені частково підтверджували встановлені досудовим розслідуванням обставини вчинення злочинів, але заперечували попередню змову між собою, стверджуючи, що вбивство потерпілої здійснено виключно ОСОБА_12 , останній заперечував той факт, що ОСОБА_8 була обізнана про наявність у нього ножа та не допомагала йому після вчинення вбивства.
Залишаючи вказаний вирок суду першої інстанції без зміни, апеляційний суд не встановив порушень вимог статей 370, 374 КПК, як про це зазначав прокурор в своїй апеляційній скарзі, вважаючи вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.
Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив усі надані докази, дав їм належну оцінку у вироку та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК, у зв`язку з чим кваліфікував дії ОСОБА_12 за пунктом 6 частини 2 статті 115 КК України, виключивши з його обвинувачення вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_8 .
Апеляційний суд ствердив, що в апеляційній скарзі прокурора не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 6, 12 частини 2 статті 115 КК, та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 12 частини 2 статті 115 КК, в якому вони обвинувачувалися, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_12 про який просить прокурор в апеляційній скарзі.
Всупереч доводам прокурора, потерпілої та її представника, захисників, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення, з дотриманням вимог статей 86, 87, 94 КПК зробив аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов по суті правильного висновку про те, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом допустимими й належними доказами вчиненняОСОБА_12 злочину, передбаченого пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 3 статті 289 КК, а ОСОБА_8 – частиною 3 статті 289 КК
Так, Верховним Судом неодноразово наголошувалося про те, що чинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне скоєння цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про його спільне вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його скоєння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії готування до злочину, а також у процесі замаху на злочин. 
Як убачається з частини 2 статті 28 КК, домовленість має стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбуватися у будь-якій формі – усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій, що висловлені не у формі усної чи письмової пропозиції, а безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці (справа №405/2648/18, провадження №51-4763км19; справа №207/1447/18, провадження №51-622км20; справа №725/855/18, провадження №51-196км20; справа №577/4064/16-к, провадження №51-7637км18). 
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати  кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.        
Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.
У суді першої інстанції, ОСОБА_12 та ОСОБА_8 частково визнавали свою винуватість та вказували на те, що ОСОБА_12 07 січня 2018 року зустрівся зі зведеною сестрою ОСОБА_19 , з якою вони гуляли по місту, алкогольні напої вони не вживали. Потім він запропонував їй зайти до нього додому, ОСОБА_20 погодилась. По дорозі ОСОБА_12   зайшов в аптеку та купив гумові рукавички, щоб потім їх віддати знайомому, який пообіцяв зробити йому тату. Вдома він взяв гроші та ніж для самозахисту і сказав сестрі, що потрібно поїхати до знайомого в район Луначарського. Каріна не знала, що він узяв ножа. Викликати таксі вони не змогли, тому пішли шукати таксі по дорозі. Біля «Дніпро плаза» вони побачили таксі і домовились з водієм – жінкою, що вона відвезе їх за 80 грн. Каріна сіла в автомобіль спереду біля водія, а він ззаду. Коли вони приїхали на місце, водій назвала іншу суму, між ними почалася сварка, в ході якої йому не сподобалось одне зі сказаних нею слів, і він почав наносити їй хаотичні удари ножем, близько 10 ударів. ОСОБА_20 намагалась щось питати його, але він сказав, щоб вона відчепилась. Потім він перетягнув тіло жінки на заднє сидіння, сів за кермо і вони поїхали в напрямку м. Сміла. По дорозі він викинув тіло жінки в лісопосадку, повитирав відбитки пальців в автомобілі. Коли відривав рацію, зірвався килим. Вони повернулись в Черкаси, залишили автомобіль біля Торгового центру, а самі на таксі поїхали додому. Наміру на викрадення автомобіля у нього не було, все трапилось спонтанно, він сів за кермо, оскільки злякався, ОСОБА_20 нічого не пропонувала йому.
ОСОБА_8 також вказувала на те, що ОСОБА_12 почав наносити жінці удари ножем в область шиї, вона була шокована і спитала його, що він буде робити далі. Він перетягнув тіло жінки на заднє сидіння, а сам сів за кермо і вони поїхали до лісосмуги. По дорозі він викинув планшет, шашки таксі і сказав їй купити серветки та цигарки. Він витирався серветками, але це не допомогло. ОСОБА_21 просив її допомагати йому, але вона відмовилась. Також зазначила, що не цікавилась у брата, що він купляв в аптеці, а під час нанесення ударів у нього не було на руках гумових рукавичок. Ніж, в руках ОСОБА_21 вона побачила лише в момент нанесення ударів. Вона нічого не могла вчинити, оскільки відчувала страх за своє життя. Визнає себе винною в тому, що приховала злочин.
Такі показання ОСОБА_12 та ОСОБА_8 узгоджуються з протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 , який жодного разу не вказав на наявність у нього з ОСОБА_8 попередньої домовленості на вбивство потерпілої, а лише стверджував про попередню домовленість на заволодіння авто шляхом погроз.
Слідчий експеримент проведений 12 січня 2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_12 , в присутності захисника ОСОБА_18 , під час якого ОСОБА_12 розповів про обставини вчинення 08 січня 2018 року кримінального правопорушення та під час цієї слідчої дії було виявлено труп потерпілої. 
Під час проведеної слідчої дії ОСОБА_12 докладно вказував на те, що він  і ОСОБА_8 вживали алкогольні напої (пиво); вона запропонувала викрасти авто у таксиста шляхом погроз, а він погодився, у зв`язку з  чим він взяв у гуртожитку ніж та придбав у аптеці рукавички, щоб не залишити відбитки пальців; вони сідали до машини з одягненими рукавицями; він сів на пасажирське сидіння, що розташоване за сидінням, де була потерпіла; він ножем наносив удари у шию; ОСОБА_8 перейшла на переднє пасажирське сидіння після спричинення ножових поранень потерпілій; він тримав потерпілу, коли поклав на підлогу між задніми сидіннями, пересів за водійське кермо та попрямували до місця, де залишили тіло потерпілої; під час руху авто ОСОБА_8 вказала, що потерпіла вже не дихає; допомогу не надавала потерпілій; піл час руху авто скидали рукавиці; під час руху авто ОСОБА_8 у документах потерпілої знайшла гроші та сказала йому про це та залишила собі; після залишення трупу потерпілої зупинялися біля магазину та ОСОБА_8 купувала цигарки, пиво і вологі серветки, щоб вони витерли руки.
Вказані Стьопкіним обставини під час слідчого експерименту були предметом дослідження експерта, який у висновку № 3/240 від 19 квітня 2018 року, відповідно до якого комунікативна діяльність ОСОБА_12 у процесі відтворення ним подій, які відбулися 7 та 8 січня 2018 року під час слідчого експерименту 12 січня 2018 року в якості підозрюваного із застосуванням відеозапису, характеризується структурованістю, емоційною стабільністю, скутістю у жестах, одноманітністю інтонації, що відповідає ситуації допиту. Реконструкція обставин ОСОБА_12 , що розслідуються за справою, є логічно взаємозв`язаною та взаємодоповнюючою, під експертний при своїй розповіді, не змінював основний зміст та логічну структуру. Мовна діяльність ОСОБА_12 відповідає особливостям протікання його психічних процесів його віку. Надані ним відомості в цілому є автентичними його сприйняттю, пам`яті і мисленню, на цій підставі можна говорити про відсутність ознак того, що під експертний говорить заучений текст. Описи подій злочину, що розслідується за справою, є змістовними, збалансованими та дозволяють скласти цілісний сюжет реконструйованої події. Під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_12 12 січня 2018 року із застосуванням відеозапису, в його комунікативній поведінці констатуються психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення подій, що стосуються безпосередньо теми слідчої дії. При проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено.
У висновку № 3/74 від 15 лютого 2018 року експерт встановив, що психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_12 у процесі відтворення ним подій, які відбулися 7 та 8 січня 2018 року під час допиту 12 січня 2018 року в якості підозрюваного із застосуванням відеозапису, характеризується значним станом напруження, стриманості, емоційної скутості, який відповідає ситуації допиту. Реконструкція обставин ОСОБА_12 , що розслідується за справою, є логічно взаємодоповнюючою, під експертний продемонстрував ознаки психічної стійкості, при побудові своєї розповіді не змінював основний зміст та логічну структуру. Психомовна діяльність ОСОБА_12 відповідає особливостям протікання його психічних процесів, його віку, соціальному статусу і досвіду. Надані ним відомості, в цілому, є автентичними його сприйняттю, пам`яті і мислення, на цій підставі виключається можливість того, що під експертний говорить заучений текст. Опис подій злочину, що розслідуються за справою, є змістовними збалансованими та дозволяють скласти цілісний сюжет реконструйованої події. Під час проведення слідчої дії ОСОБА_12 12 січня 2018 року із застосуванням відеозапису, в його комунікативній поведінці констатуються психологічні особливості, властиві для самостійного відтворення подій, що стосуються безпосередньо теми слідчої дії. При проведенні слідчої дії за участю підозрюваного ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, в основному не виявлено.
Слідчий експеримент за участю ОСОБА_12 суди правильно визнали самостійним процесуальним джерелом доказу, що узгоджується з судовою практикою Верховного Суду у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 14 вересня 2020 року справа №740/3597/17, провадження №51-6070кмо19, де роз`яснювалося, що показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів – протоколом слідчого експерименту. 
Верховним Судом сформульовано таки висновок: легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому. Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення 
з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має 
в суді доказового значення з огляду на зміст частини 4 статті 95 КПК.
З протоколу слідчого експерименту вбачається, що він проводився за участю захисника ОСОБА_12 , а висновками експерта, за якими досліджено такий протокол, встановлено, що він відтворював події злочину без тиску на нього.
Твердження сторони захисту про те, що на ОСОБА_12 вчинявся тиск до проведення слідчого експерименту спростовуються вказаними висновками експертиз, оскільки експерт встановив, що при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису, суттєвих ознак психологічного впливу на нього з боку осіб, які брали участь у проведенні даної слідчої дії, не виявлено. Надані ним відомості в цілому є автентичними його сприйняттю, пам`яті і мисленню, на цій підставі можна говорити про відсутність ознак того, що підекспертний говорить заучений текст. 
Експертизи були проведені експертом у передбачений законом спосіб, експерт попереджався про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причини від виконання покладених на них обов`язків. Висновки викладені з урахуванням статей 101, 102 КПК. Вказане виключає обставини недопустимості висновків експертів, як доказу. 
Колегія суддів не погоджується з доводами прокурора, потерпілої та її представника про те, що у кримінальному провадженні були достатні докази на підтвердження вчинення ОСОБА_12 та ОСОБА_8 вбивства за попередньою змовою групою осіб, оскільки про це вказують докази у кримінальному провадженні.
Наведений об`єм доказів виключає твердженням сторони захисту про те, що не було надано оцінки обставинам провадження, оскільки наводяться обставини, що носять ймовірний характер. Тоді як сторона захисту має діяти у відповідності до вимог процесуального закону та наділена правом спростовувати пред`явлене обвинувачення у спосіб, визначений у статті 22 КПК. 
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій надавши кожному доказу правильної оцінки на предмет належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів – на предмет достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшли обґрунтованого висновку про залишення вироку суду першої інстанції без зміни.
Що стосується призначеного покарання, то колегія суддів також не знаходить помилок при призначенні засудженим покарання з огляду на таке. 
Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_12 у виді позбавлення волі строком на 13 років та ОСОБА_8 у виді  позбавлення волі строком на 8 років враховував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та дані про їх особи, згідно яких: ОСОБА_12 на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, в силу статті 89 КК є таким що судимості не мав, за місцем проживання характеризується позитивно; ОСОБА_8 на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем попереднього навчання характеризується негативно. Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_8 судом не встановлено, до обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , віднесено вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. 
З урахуванням визнаного об`єму обвинувачення та вказаних обставин, колегія судді вважає, що призначене покарання  ОСОБА_12 та ОСОБА_8 не суперечить принципу справедливості покарання і загалом відповідають його меті - виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів як ними, так і іншими особами.
Таким чином, касаційні скарги захисників, потерпілої та її представника, прокурора не підлягають задоволенню, а вирок і ухвала є законними і обґрунтованими.
На підставі наведеного, керуючись статтями 433, 434, 436 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ухвалив:
Вирок  Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14 липня 2021 року щодо засуджених ОСОБА_12 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційні скарги потерпілої ОСОБА_9 та її представника ОСОБА_10 ,  прокурора, який брав участь в апеляційному розгляді кримінального провадження, захисника засудженої ОСОБА_8 – ОСОБА_5 , захисника засудженого ОСОБА_12 – ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                      ОСОБА_3