П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 липня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/10894/20	

Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 24 січня 2022 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року у справі №420/10894/20 за адміністративним позовом Одеської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 44005631) до Південного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування п.п. 1-2 Вимоги щодо усунення виявлених порушень від 30.09.2020 року № 151508-14/4906-2020 та попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Одеська митниця звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Південного офісу Держаудитслужби, в якому позивач просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 Вимоги щодо усунення виявлених порушень Південного офісу Держаудитслужби від 30.09.2020 року № 151508-14/4906-2020 щодо забезпечення відшкодування відповідно до статей 130-136 КЗпПУ на користь Одеської митниці Держмитслужби (Одеської митниці ДФС) шкоди, заподіяної внаслідок «неправильного» нарахування і виплати заробітної плати з нарахуванням, у загальній сумі 654,03 тис. грн.
- визнати протиправним та скасувати пункт 2 Вимоги щодо проведення перерахунку та відповідної взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати і рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 143,09 тис. грн.
- визнати протиправним та скасувати Попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства Південного офісу Держаудитслужби від 30.09.2020 року №151508-14/4906-2020.
В обґрунтування позову вказав, що висновки Держаудитслужби про допущені позивачем порушення є необґрунтованими, підконтрольна установа, її посадові особи діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений нормами чинного законодавства. Відтак, пункти 1 та 2 Вимоги щодо усунення виявлених порушень є протиправними та підлягає скасуванню.
Відповідач проти задоволення позову заперечував мотивуючи тим, що Ревізією було встановлено фінансових порушень, що призвели до втрат на загальну суму 151108,19 тис. грн., а саме: незаконних видатків на загальну суму 14861,85 тис. грн. та недоотримання доходів на загальну суму 136243,34 тис. грн. Вжитими під час проведення ревізії заходами забезпечено відшкодування виявлених фінансових втрат у загальній сумі 685,06 тис. грн. На думку відповідача, Одеська митниця Держмитслужби необґрунтовано у розрахунках на оплату праці до проекту кошторису за КПКВ КДБ 3506010 «Керівництво та управління у сфері митної політики» на 2020 рік, включила видатки на виплату стимулюючих доплат на загальну суму 97873108,70 грн. та нарахування 21532083,91 грн., необґрунтовано включила до розрахунку фонду оплати праці, що є невід`ємною частиною кошторису, стимулюючі доплати, що встановлюються за рахунок економії фонду оплати праці, а саме надбавки за виконання особливо важливої роботи та за інтенсивність праці на суму 86463657,20 грн., як наслідок нарахування на заробітну плату 19022004,58 грн. При цьому, як наголошував відповідач, визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників є порушенням бюджетного законодавства, у зв`язку із чим відповідачем й було застосовано захід впливу у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства з вимогою щодо усунення порушення.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року задоволено клопотання представника позивача про заміну сторони у справі та замінено позивача на його правонаступника Одеську митницю, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року, у задоволенні позову Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Одеською митницею, як відокремленим підрозділу Державної митної служби України на зазначене рішення подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов Одеської митниці.
В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що оскільки вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і в цій частині вона є обов`язковою до виконання, спірною вимогою до Одеської митниці ДФС (комісії з реорганізації Одеської митниці ДФС) застосовані заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, відтак правова природа такої вимоги породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для Одеської митниці Держмитслужби (правонаступника Одеської митниці ДФС). Отже, така вимога наділена рисами правового акту індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю. Відтак, підконтрольна установа не позбавлена права оскаржувати в судовому порядку правомірність висновку органу фінансового контролю про наявність самого порушення законодавства, встановленого під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності, чи правомірності дій Держаудитслужби щодо висування вимоги про усунення порушень. Щодо суті пунктів 1 , 2 Вимоги апелянт зауважує про їх необґрунтованість, оскільки на думку позивача, підконтрольна установа, її посадові особи діяли на підставі в межах повноважень та у спосіб передбачений приписами БК України та ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення». На думку позивача, виплата державним службовцям Одеської митниці ДФС, звільненим у порядку переведення до правонаступника надбавки за інтенсивність праці за відпрацьований час (за грудень 2019) та виплачені 26 грудня за рахунок економії фонду оплат праці, у межах встановлених бюджетних призначень на оплату праці затверджених кошторисом на 2019 рік – здійснено у відповідності до ст. 52 ЗУ «Про державну службу», ст.116 КЗпП України, Порядку взаємодії структурних підрозділів Одеської митниці при встановленні деяких надбавок державним службовцям та працівникам, які виконують функції з обслуговування, затвердженого наказом Одеської митниці ДФС від 30.12.20155 №623. З огляду на правомірність виплати надбавки за інтенсивність, позивач вважає доводи відповідача щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 119,54 тис.грн. ЄСВ суми нарахованої та сплаченої надбавки за інтенсивність за грудень 2016 року також необґрунтованими. Апелянт також наголошує на тому, що оскільки індексацію віднесено до державних соціальних стандартів, та така є обов`язковою для всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, нарахування та виплата індексації по КЕКВ 2111 «Заробітна плата» у сумі 76   164,75 грн. проводилась Одеською митницею за рахунок економії фонду оплати праці, та в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом митниці. Відтак, на думку скаржника, індексація заробітної плати працівників Одеської митниці ДФС не є порушенням законодавства. Також, скаржник вважає, що підконтрольним органом було обґрунтовано здійснено нарахування та перерахування єдиного соціального внеску в сумі 7566,45 грн., на суму коштів компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , начальника митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса», який перебував у трудових відносинах з Одеською митницею ДФС у грудні 2019 року.
20.06.2022р. (вхід.№10143/22) від відповідача у справі до суду надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника просить залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін мотивуючи зокрема тим, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, які підтверджуються відповідними доказами. Наголошує, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їх розмір та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Відповідно, на думку відповідача, підконтрольна установа не може ставити питання про визнання протиправною вимоги Південного офісу Держаудитслужби. Щодо скасування попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства відповідач вказує на те, що визначення недостовірних обсягів бюджетних коштів при плануванні бюджетних показників є порушенням бюджетного законодавства, за що в свою чергу до Одеської митниці Держмитслужби правомірно застосовано захід впливу у вигляді попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства та направлено з вимогою щодо усунення порушень. 
В судове засідання сторони та їх представники не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, про причини неприбуття суду не повідомили, заяв про перенесення апеляційного розгляду справи до суду не надали.
Відповідно до приписів ст.ст. 311, 313 КАС України, колегія суддів вважає можливим розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку – ухвали) в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Південним офісом Держаудитслужби відповідно до п. 8.34 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України на 1 півріччя 2020 року (в частині інспектувань), п. 1.1.6.2 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Південного офісу Держаудитслужби на 1 півріччя 2020 року та на підставі направлень від 25 травня 2020 року № 238-242 від 09.06.2020 року та № 281 від 30.07.2020 року № 430 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Одеської митниці Держмитслужби за період з 26.05.2020 року по 31.05.2020 року .
За результатами контрольного заходу складено акт від 10.09.2020 року № 08-11/34 (т.1 а.с.16-122).
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем надано заперечення на акт ревізії 17.09.2020 року № 18/9/15-70 (т.1 а.с.122-140).
На підставі акту ревізії складено Висновки на заперечення до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Одеської митниці ДФС за період з 01.01.2019 року по 31.05.2020 року від 29.09.2020 року (т.1 а.с.142-177).
Також, судом першої інстанції було встановлено, що на підставі висновків сформовано обов`язкову Вимогу щодо усунення виявлених порушень від 30.09.2020 року № 151508-14/4906-2020 та Попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства (т.1 а.с.178-182).
Відповідно до Вимоги Південний офіс Держаудитслужби вимагає від Одеської митниці:
-Забезпечити відшкодування відповідно до норм ст.ст. 130-136 КЗпП України на користь Одеської митниці ДФС шкоди заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати з нарахуванням, у загальній сумі 654,03 тис. грн. Врахувати право працівників відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпП України та право осіб, які безпідставно отримали вищезазначені виплати, добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмових заяв.
-Провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 143,09 тис. грн.. відповідно до вимог пунктів 5,6 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або проведення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року №6, розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435.
-Провести розрахунки щодо перерахування 25,76 тис. грн.. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у відповідності до ч. 2   ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
-Забезпечити відповідно до норм ст. 216-229 Господарського кодексу України, ст. 610-625 Цивільного кодексу України надходження коштів від орендної плати державного майна на загальну суму 0,74 тис. грн.
-Забезпечити відповідно до п. 2, 6 розділу ІІ, п. 2,3 розділу ІІІ Порядку відшкодування витрат на зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів. Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування та розмірів відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 року № 731, надходження коштів за зберігання товарів, транспортних засобів на складах Митниці на загальну суму 4,31 тис. грн.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пунктів 1 та 2 Вимоги щодо усунення виявлених порушень від 30.09.2020р. № 151508-14/4906-2020 є недоведеними та не обґрунтованими, а тому не належать задоволенню.
Суд першої інстанції зазначив, що відповідач діяв у межах основних функцій органу державного фінансового контролю.
До того ж, суд першої інстанції вказав, що доводи позивача щодо суті порушень не можуть бути перевірені в межах предмета доказування у цій справі.
Посилаючись на приписи п.1 ч.1 ст.117 БК України, суд першої інстанції також вважав, що відповідачем правомірно було видано попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як встановлено ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регламентовано Законом України від 26.01.1993 р. № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».
Як слідує зі змісту ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, бюджетних установах, тощо які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, тощо.
Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Згідно із п. 7, 10, 13 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.
Центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, є Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) (пункт 1 Положення про Держаудитслужбу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 лютого 2016 року № 43; далі - Положення № 43).Пунктом 7 Положення № 43 визначено, що Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Згідно із п.п. 4 п. 4 Положення № 43, Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює контроль за: цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень; законним та ефективним використанням публічних коштів та інших активів для використання (впровадження) інформаційних технологій (систем, процесів, ресурсів), тощо.
Згідно із пп. 16, 23 п. 6 Положення № 43, Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства. 
Як встановлено ч.1 ст.8 Закону №2939-ХІІ, орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право:вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства;вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного нагляду (контролю); відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом; надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків; застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
За вказаного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах основних функцій органу державного фінансового контролю, визначених ч. 1 ст. 8 Закону №2939-ХІІ.
Колегія суддів зазначає, що з огляду на вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства є обов`язковою до виконання.
Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу фінансового контролю до суду з відповідним позовом.
За вказаного, у органу фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства, не пов`язаних із стягненням виявлених в ході перевірки збитків.
Відтак, збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 820/3534/16.
Як свідчать матеріали справи, у спірних правовідносинах Держаудитслужба пред`явила до підконтрольної установи вимогу про усунення порушень законодавства, виявлених під час ревізії згідно Акту від 10.09.2020р. №08-11/34, у пунктах 1, 2 якої вказала про допущені порушення, що призвело до заподіяння збитків, їх розмір та зобов`язання вжити заходів, спрямованих на усунення виявлених порушень. 
Так, зокрема спірними  пунктами 1, 2 Вимоги було зобов`язано митний орган:
- Забезпечити відшкодування відповідно до норм ст.ст. 130-136 КЗпП України на користь Одеської митниці ДФС шкоди заподіяної внаслідок неправильного нарахування і виплати заробітної плати з нарахуванням, у загальній сумі 654,03 тис. грн. Врахувати право працівників відшкодувати заподіяну шкоду відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпП України та право осіб, які безпідставно отримали вищезазначені виплати, добровільно відшкодувати кошти на підставі їх письмових заяв;
- Провести перерахунок та відповідні взаємозвірки щодо надмірно перерахованих сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зарахувати в рахунок майбутніх платежів зайво сплачені кошти в сумі 143,09 тис. грн.. відповідно до вимог пунктів 5,6 Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або проведення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 року №6, розділу V Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року № 435.
Отже, за наслідками ревізії фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю відповідачем було установлено певні порушення, у зв`язку з чим він вимагав усунути виявлені порушення законодавства у встановленому законодавством порядку.
В свою чергу позивач, звертаючись до суду з даним позовом, фактично не погодився з висновками акту ревізії щодо допущених ним порушень.
Надаючи оцінку доводам скаржника, апеляційний суд зауважує, що оскаржувана вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації, а відтак, є обов`язковою до виконання. Право Держаудитслужби та її територіальних органів вимагати від підконтрольної установи вчинення певних дій, зокрема й тих, що містяться у спірній вимозі, передбачено законом. 
Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю про стягнення таких.
Відповідач же, в свою чергу у даному спірному випадку, не пред`являв вимоги про стягнення з винних осіб збитків, а лише запропонував імовірний спосіб усунення порушень, що не є обов`язковою частиною вимоги. При цьому, дії відповідача щодо включення до оскаржуваної вимоги певних відомостей та фактів самі по собі не створюють та не припиняють права чи обов`язки підконтрольної установи, а лише фіксують певні обставини. 
Зі змісту оскаржуваної вимоги вбачається, що її єдиною метою є спонукання позивача (підконтрольної установи) до добровільного відшкодування збитків, виявлених уповноваженим органом.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема у постановах від 23.04.2019р. у справі №820/339/17, від 11.02.2020р. у справі №804/2282/16, від 17.06.2021р. у справі №0440/6907/18 та від 22.07.2021р. у справі №520/1039/19.
Щодо доводів позивача про незгоду із наявністю збитків, а також з їх розміром, про що йдеться в оскаржуваній вимозі, суд першої інстанції правильно вказав, що доводи позивача щодо суті виявлених порушень не можуть бути перевірені в межах предмета доказування у даній справі.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Одеської митниці про визнання протиправними та скасування п.п.1, 2 Вимоги щодо усунення виявлених порушень Південного офісу Держаудитслужби від 30.09.2020р. №151508-14/4906-2020, з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність та наголошує скаржнику, що його доводи стосовно суті порушень не можуть бути перевірені в межах предмета доказування у цій справі.
Враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 117 БК України, з огляду на те, що Південним офісом Держаудитслужби були виявлені порушення бюджетного законодавства, судова колегія вважає також вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування Попередження про неналежне виконання бюджетного законодавства від 30.09.2020р. №151508-14/5906-2020.
Інші доводи апеляційної скарги загалом є несуттєвими, фактично дублюють обґрунтування позову, якому судом першої інстанції була надана належна правова оцінка, а відтак, такі доводи встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року по справі № 420/10894/20 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Шеметенко Л.П.