ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року 

справа № 703/3570/21		
провадження № 22-ц/821/882/22		
категорія: 304000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І., 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В, 

учасники справи: 
позивач - Національна академія  внутрішніх справ,
відповідач  -  ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – адвоката Каракай Олексія Володимировича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості,у складі: головуючого судді Прилуцького В. О., 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

02 листопада 2021 року позивач звернувся до суду з позовом вищенаведеного змісту.
Позовна заява мотивована тим, що наказом ректора НАВС від 10 серпня 2015 року № 102о/с ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС.
19 серпня 2015 року між НАВС, комплектуючим органом ГУ МВС України в Черкаській області та відповідачем укладено тристоронній договір № Сп 15-498 про підготовку фахівця у НАВС, відповідно до умов якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а в разі відмови - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі.
За період навчання з 16 серпня 2015 року по 09 липня 2019 року відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.
Після закінчення навчання, відповідно до наказу НАВС від 09 липня 2019 року № 749 відповідачу видано диплом за напрямком підготовки «Правознавство» та направлено до місця проходження служби.
Таким чином, НУВС умови договору виконано у повному обсязі.
Наказом ГУНП України в Полтавській області від 03 вересня 2019 року № 123о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання.
Тобто, в порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився зі служби в Національній поліції до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання.
На момент випуску та звільнення відповідача, вступив в силу Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських затверджений Постановою КМУ від 12 квітня 2017 № 261 (далі - Порядок відшкодування).
Позивач зазначив, що загальна вартість витрат пов`язаних з утриманням відповідача в НАВС становить 92 338 грн 13 коп., з яких сума грошового забезпечення становить 18 511 грн 23 коп., вартість витрат на харчування становить 29 125 грн 97 коп., вартість витрат на медичне забезпечення становить 320 грн  83 коп., вартість речового майна, отриманого під час навчання, становить 8 563 грн 78 коп., вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв, розрахована за період навчання без врахування періодів перебування у відпустках, становить 35 816 грн 32 коп.
Пунктами 5 і 6 Порядку відшкодування передбачено, що після видання наказу про звільнення, особі надається 30-денний строк для відшкодування витрат у добровільному порядку. Особа має право на розстрочення платежу до одного року, з укладенням з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договору з зазначенням строків та розмірів платежів. 
Відповідача з сумою витрат ознайомлено та поінформовано про необхідність її відшкодування. Станом на сьогодні, до НАВС від відповідача не надходило ні грошових коштів для погашення заборгованості, ні звернень щодо добровільної сплати або розстрочення суми заборгованості. Перебіг строку прострочення відшкодування витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі почався з моменту спливу 30-денного терміну після звільнення зі служби.
Оскільки ОСОБА_1 не виконав своїх зобов`язань за договором та звільнення відбулось з вини відповідача до спливу трирічного терміну, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з його утриманням в навчальному закладі, а також 3 % річних, інфляційну складову від суми заборгованості та витрати по оплаті судового збору.
Враховуючи заборгованість відповідача та розрахунок 3 % річних від суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції за невиконання грошового зобов`язання за період з 04 вересня 2019 року до 12 жовтня 2021 року позивач просить стягнути з відповідача 111 436 грн 72 коп., з яких: 92 338 грн 13 коп. заборгованість пов`язана з утриманням у навчальному закладі; 13 262 грн 31 коп. інфляційне збільшення боргу; та  5 836 грн 28 коп. 3 % річних від несплаченої заборгованості.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року позов НУВС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості, задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь НУВС заборгованість в розмірі 111 436 грн 72 коп., з яких: 92 338 грн 13 коп. витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі, 13 262 грн 31 коп. інфляційне збільшення боргу та 5 836 грн 28 коп. – 3 % річних від неоплаченої заборгованості, та 2 270 грн судового збору, а всього – 113 706 грн 72 коп.
Мотивація рішення зводилася до того, що наказом НАВС від 10 серпня 2015 року № 102 о/с ОСОБА_1 зараховано в курсанти з 17 серпня 2015 року, 19 серпня 2015 року між сторонами та ГУ УМВС України в Черкаській області укладено договір про підготовку здобувача вищої освіти у вищому навчальному закладі. Вказаний договір є типовим, та затверджений у відповідності до Наказу МВС України від 01 березня 2007 року, № 313. Відповідно п. 2.2. Наказу МВС України від 01 березня 2007 року № 313, договори на підставі типового договору підлягали укладанню з кожною особою, яка навчається у закладі із державним замовлення.
Відповідно наказом ТУ НП в Полтавській області від 03 вересня 2019 року № 123 о/с відповідача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням до відпрацювання трирічного терміну після закінчення навчання. При цьому, останній витрати, пов`язані з утриманням у НАВС,  виходячи з приписів ч. 4 ст. 74 Закону України «Про національну поліцію», не відшкодував та до позивача з цього питання не звертався. Тому, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми витрат, пов`язаних з утриманням останнього у НАВС у розмірі 92 338 грн 13 коп., є цілком обґрунтованими.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 інфляційного збільшення боргу у сумі 13 262 грн 31 коп. та 3% річних у сумі 5 836 грн. 28 коп., суд виходив з  приписів ст. 625 ЦК України, якими встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 31 травня 2022 року, представник ОСОБА_1 –  адвокат Каракай О. В., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, порушив питання про скасування рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року та постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог. 
Витрати пов`язані з розглядом справи просив покласти на позивача. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим судом при постановленні оскаржуваного судового рішення не взято до уваги суттєві чинники, які мають ключове значення для правильного ухвалення законного та справедливого рішення. Зокрема, рішенням Виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області від 12 листопада 2009 року № 736 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.
Згідно абз. 3 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.
Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету міністрів України від 05 квітня 1994 року № 226 «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування дітям, позбавленим батьківського піклування», особам з їх числа, а також учням та студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишилися без батьків і перебували на повному державному утриманні в вищих навчальних закладах, при вступі на навчання до вищих навчальних закладів видається безоплатно за рахунок коштів тих закладів, які вони закінчили, комплект нового одягу і взуття на суму не менш як 12 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також грошова допомога в розмірі не менш як 2,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. 
Учні та студенти зазначеної категорії зараховуються на повне державне утримання в навчальних закладах, до яких вони вступили, і в період навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів забезпечуються безоплатно продуктами харчування, одягом, взуттям і м`яким інвентарем за нормами, встановленими для вихованців шкільного віку шкіл-інтернатів.
Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.
Державні соціальні стандарти, нормативи споживання, нормативи забезпечення є однаковими для всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, незалежно від форми їх влаштування та утримання, і затверджуються відповідно до законодавства.
З вищенаведеного слідує, що ОСОБА_1 , є особою зі статусом дитини позбавленої батьківського піклування, а отже на нього розповсюджуються соціальні гарантії, в тому числі право повного державного забезпечення.
В свою чергу, при пред`явленні позову, позивачем не враховано статус    ОСОБА_1 , як дитини, позбавленої батьківського піклування, який зберігається до виповнення 23 років. Вказаний статус наділяє особу певними соціальними гарантіям, зокрема, правом на повне державне забезпечення в навчальних закладах, що звільняє ОСОБА_1 від обов`язку нести витрати, пов`язані із його утриманням в період навчання у навчальному закладі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник НАВС просив залишити без задоволення,  а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому зазначив, що відповідач  ознайомившись з умовами договору про підготовку фахівця в НУВС мав можливість визнати для себе умови його неприйнятними і відмовитися від його укладення. В той же час укладення даного договору зі сторони відповідача вказує на те, він взяв на се обов`язок виконання його умов добровільним волевиявленням, що відповідно зроблено не було та в послідуючому стало підставою для звернення з обгрунтованим на його думку позовом. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 15 червня 2022 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 липня 2022 року розгляд апеляційної скарги призначено на 06 липня 2022 року на 08 год 30 хв. порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з наказу ректора НАВС від 10 серпня 2015 № 102о/с ОСОБА_1 з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за державним замовленням за напрямком підготовки «Правознавство» (фахівці для підрозділів слідства та кримінальної міліції) (а. с. 19).
19 серпня 2015 року між НАВС, комплектуючим органом ГУ МВС України в Черкаській області та ОСОБА_1 укладено договір № Сп 15-498 про підготовку здобувача вищої освіти у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр за спеціальністю «Правознавство» (а. с. 17).
Згідно п. 2.1.3. Договору № Сп 15-498 передбачено, що виконавець зобов`язаний забезпечити ОСОБА_1 харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. 
Відповідно до п. 2.3.6. Договору № Сп 15-498 ОСОБА_1 зобов`язався, у випадку звільнення з ОВС до відпрацювання трирічного терміну після випуску з НАВС, відшкодувати у повному обсязі витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.
Пунктом 3.1. Договору № Сп 15-498 передбачено, що підставою відшкодування витрат є звільнення з ОВС за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання.
Згідно п. 3.2. Договору № Сп 15-498, підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом трьох років після закінчення навчання.
Відповідно до п. 4.1. Договору № Сп 15-498, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат пов`язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.
Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ.
Відповідно до витягу з наказу НАВС № 749 від 09 липня 2019 року ОСОБА_1 видано диплом бакалавра за напрямком підготовки «Правознавство» та відраховано з числа курсантів навчально-наукового інституту № 1 НАВС у зв`язку із завершенням навчання за освітньо-професійною програмою (а. с. 18).
09 липня 2019 року НАВС складено довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця в галузі права у НАВС, у якій розмір цих витрат було визначено у сумі 92 338 грн. 13 коп. з яких: грошове забезпечення становить – 18 513 грн 23 коп.; продовольче забезпечення – 29 125 грн 97 коп.; медичне забезпечення становить – 320 грн 83 коп.; речове забезпечення – 8 563 грн 78 коп. та вартість житлово-комунальних послуг і спожитих енергоносіїв – 35 816 грн 32 коп. ОСОБА_1 було ознайомлено з цією довідко, що підтверджується його підписом (а. с. 21, 22-44).
Після закінчення навчання, відповідно до умов договору ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження служби до комплектуючого підрозділу. Згідно з витягом з наказу ГУНП в Полтавській області від 03 вересня 2019 № 123 о/с  ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а. с. 20).
Як вбачається з копії рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 736 від 12 листопада 2009 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 64).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права 

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
За вимогами ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Частиною 1 ст. 4 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна зі сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.
Частиною 4 ст. 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Як встановлено судом, наказом ректора НАВС від 10 серпня 2015 № 102о/с ОСОБА_1 з 17 серпня 2015 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання НАВС для здобуття ступеня вищої освіти бакалавра за державним замовленням за напрямком підготовки «Правознавство».
Згідно ст. 1 Закону України «Про поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Поліцейські проходять службу в поліції під час навчання на денній формі навчання за державним замовленням у закладі вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських.
За нормами ст. 60 цього ж Закону відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.
Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Встановлено, що наказом ГУНП в Полтавській області від 03 вересня 2019 № 123о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Суд першої інстанції зробив висновок, що у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.
З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки спори, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16, від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17.
Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяв не як суд, встановлений законом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 та ч.1 256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;
Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушив предметну юрисдикцію спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому рішення суду підлягає скасуванню, а провадження в справі відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 255 і ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України слід закрити.
На виконання вимог ч. 1 ст. 256, ст. 377 ЦПК України апеляційний суд роз`яснює позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю відповідно до ст. 26 КАС України і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Каракай Олексія Володимировича задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних та інфляційної складової від суми заборгованості, закрити.
Роз`яснити позивачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю і позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до апеляційного суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 06 липня 2022 року. 

Головуючий                                                                                     Л. І. Василенко

Судді:                                                                                                В. Г. Бородійчук 

                                                                                                           О. В. Карпенко