справа № 368/908/21                                   головуючий у суді І інстанції Шевченко І.І.
провадження № 22-ц/824/7154/2022         суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
        ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

 21 липня 2022 року                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
Головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,	
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», поданою представником - Волчек Наталією Миколаївною, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 січня 2022 року у цивільній справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року  позивач, звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.06.2018 року між Приватним акціонерним товариства «Страхова компанія «АРСК»» (правонаступником якого є АТ «СК «АРКС»), та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту у формі заяви-приєднання (акцепт) за №167306а8ка до оферти № 144, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб MercedesBenz (д.р.н. НОМЕР_1 ). 
13.10.2018 року о 09:35 в м. Кагарлик, вул. Ставянка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю: автомобіля MercedesBenz (д.р.н. НОМЕР_1 ), яким керував водій ОСОБА_2 (власник автомобіля - ОСОБА_2 ) та автомобіля ВА32109 (д.р.н. НОМЕР_2 ), яким керував водій ОСОБА_1 , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль MercedesBenz (д.р.н. НОМЕР_3 ), що був застрахований позивачем за Договором добровільного страхування наземного транспорту №167306а8ка від 11.06.2018 року. Згідно відповіді від НПУ № 3018309377884883 про ДТП та постанови Кагарлицького районного суду Київської області від 26.12.2018 (справа № 368/1570/18), дорожньо-транспортна пригода сталося внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 ПДР України (ст. 124 КУпАП України). Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № АХА2446251 від 14.02.2019 року та умов Договору страхування № 167306а8ка від 11.06.2018 року, розмір страхового відшкодування склав 100000,00 грн., яке позивачем було сплачено страхувальнику згідно платіжного доручення № 536 773 від 15.02.2019 року та відомістю виплат. Позивач вважає, що до АТ «СК «АРКС» (правонаступника АТ «СК «АХА СТРАХУВАННЯ»), перейшло право вимоги на отримання від винної особи, ОСОБА_1 , компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля MercedesBenz (д.р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 ), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.10.2018 року о 09:35 в м. Кагарлик, вул. Ставянка. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ 2109 (д.р.н. НОМЕР_2 ) була застрахована в АТ СГ «ТАС». 06.06.2019 року АТ СГ «ТАС» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 84 325,04 грн. Сума збитків, які не відшкодовані позивачу становить 15 674,96 грн. 
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 14 січня 2022 року у задоволенні позовних вимог Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «АРСК»» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, ПАТ «Страхова компанія «АРКС», через представника - Волчек Наталію Миколаївну подало апеляційну скаргу.
 
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
 
При цьому, апелянт вважає, що правильним є вимога позивача до відповідача про стягнення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту  фізичного зносу, тому суд першої інстанції неправомірно відмовив у стягнені коштів. 
 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив до суду не надійшов. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи викладене, зважаючи на обставини справи, ціну позову та предмет спору, дана категорія справ не підпадає під процесуальну заборону передбачену  ч.4 ст. 274 ЦПК України, тому апеляційний розгляд справи  здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи. 
 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судом першої інстанції встановлено, що13 жовтня 2018 року о 09 год. 35 хв. в м. Кагарлик по вул. Ставянка, 11, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при зміні напрямку, не впевнившись в безпечності маневру  скоїв зіткнення з автомобілем Mercedes-Bens, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив п.п. 10. Правил дорожнього руху.
 
Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 26.12.2018 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн.
 
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , забезпечений транспортний засіб марки MercedesBens, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована згідно полісу № 167306а8ка до оферти № 144 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 11.06.2018 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «АХА Страхування»» зі строком дії до 11.06.2019 року.
 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , забезпечений транспортний засіб марки ВАЗ 2109, державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована згідно полісу № 078 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 15.08.2018 року у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ТАС»» зі строком дії до 14.08.2019 року.
 
Згідно страхового акту № АХА2446251 від 14.02.2019 р. за настання страхового випадку було встановлено суму виплати в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 15)
 
Згідно розрахунку, складеного ПрАТ «СК «АХА Страхування»» від 13.10.2018 року, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки MercedesBens, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 100 000,00 грн. (а. с. 16).
 
Відповідно до визначеної суми збитку та заяви ОСОБА_2 від 18.01.2019 року, якою він просив здійснити йому виплату страхового відшкодування згідно договору про страхування, ПрАТ «СК «АХА Страхування»» 15 лютого 2019 року виплатило ОСОБА_2 , як власнику автомобіля марки MercedesBens, державний номерний знак НОМЕР_1 , у якості страхового відшкодування 100 000,00 грн., про що свідчить відповідне платіжне доручення № 536 773 (а. с. 11).
 
01.04.2019 року позивач звернувся до АТ СГ «ТАС» із заявою про відшкодування виплаченого страхового платежу за вих. № 3005/18/ЦВ.
 
06.06.2019 року АТ СГ «ТАС» було відшкодовано на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 84 325,04 грн., оскільки відповідно до звіту № 1142 про оцінку вартості (розміру) збитків, вартість відновлювального ремонту ТЗ MercedesBenz (д.р.н. НОМЕР_1 ) з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (0,7), розрахована оцінювачем, складає 90 510,61 грн.
 
Враховуючи те, що відповідно до звіту № 1142 про оцінку вартості (розміру) збитків, оцінювачем розраховано коефіцієнт фізичного зносу, який склав 0,7, АТ СГ «ТАС» було застосовано коефіцієнт фізичного зносу до складових запчастин, що підлягали заміні, та  сплачено 84 325,04 грн.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив з того, що відповідач (винуватець ДТП) несе відповідальність за завдану шкоду внаслідок ДТП у розмірі різниці між завданою шкодою та лімітом відповідальності страховика. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки MercedesBens, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 100 000,00 грн., яку ПрАТ «СК «АХА Страхування»» 15 лютого 2019 року виплатило ОСОБА_2 , як власнику автомобіля марки MercedesBens, державний номерний знак НОМЕР_1 , про що свідчить відповідне платіжне доручення № 536 773 і вказана сума в межах страхової виплати, тому відсутні  підстав для задоволення позову.
 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
 
Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
 
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
 
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
 
Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
 
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
 
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 754/1108/15-ц (провадження № 61-20780св18), яка була застосована судом першої інстанції у даній справі зроблено правовий висновок, що  відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
 
Колегія суддів погоджується з застосуванням даної правової позиції судом першої істанції у цій справі, виходячи з такого.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавала шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбаченихстаттею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
 
Зазначені висновки підтримувалися Верховним Судом в подальшому, зокрема в постанові від 18 лютого 2020 року в справі № 522/1251/15-ц (провадження № 61-9573св18), в якій Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
 
Отже, під час перегляду справи апеляційний суд враховує, що Верховний Суд притримується сталої практики із застосування діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено, що оскільки сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки MercedesBens, державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 100 000,00 грн., яку ПрАТ «СК «АХА Страхування»» 15 лютого 2019 року виплатило ОСОБА_2 і вказаний розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, відсутні підстави для задоволення позову.
 
Висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються.
 
Посилання апелянта на судову практику в інших справах, колегія суддів оцінює критично, оскільки судові рішення, на які посилається апелянт стосуються  інших правовідносин, які виникли за встановлених інших обставин, а тому не можуть бути застосовані у даному випадку, оскільки пред`являючи до суду позов, апелянт, як правову підставу на його обґрунтування зазначав саме ст. 1194 ЦК України.
 
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
 
За таких обставин, колегія суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку, і тлумаченню норм матеріального права на розсуд апелянта, а також, частково виходять за межі підстав позову.
 
Отже, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог  за їх необґрунтованістю та недоведеністю. 
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому, судове рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
                                                   
Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подану представником - Волчек Наталією Миколаївною - залишити без задоволення.
 
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 січня 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                               Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                           О.Ф. Лапчевська

                                                                                                                       Г.І. Мостова