ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2022 р.           Справа№ 910/10462/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тарасенко К.В.
суддів:            Іоннікової І.А. 
          Разіної Т.І. 

без повідомлення (виклику) учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021
у справі № 910/10462/21 (суддя: Сівакова В.В.) 

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал»
до Моторного (транспортного) страхового бюро України
про стягнення 21 684,75 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог 
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 21 684,75 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач, у зв`язку із визнанням банкрутом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду за договором страхування № АС/3948110, оскільки право вимоги на вказану вище шкоду у останнього виникло на підставі укладення з фізичною особою - підприємцем Шияном Д.С. та позивачем договору про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-06/2015 від 30.06.2015. 
У подальшому позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату боргу, за результатами розгляду якої відповідачем було прийнято рішення про виплату відшкодування за договором страхування № АС/3948110 лише у розмірі 30 007,64 грн, а не сплаченими залишилося 21 684,75 грн, з яких 18 971,73 грн інфляційні втрати та 2  713,02 грн 3% річних. 
Наведені обставини зумовили звернення позивача до суду з огляду на  неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо відшкодовування шкоди за договором страхування в частині сплати на користь позивача 18 971,73 грн інфляційних втрат та 2  713,02 грн 3% річних.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 позов задоволено повністю. 
Присуджено до стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» 18 971 грн 73 коп. інфляційних втрат, 2 713 грн 02 коп. 3% річних, 2 270 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 4 000 грн 00 коп. витрат на правову допомогу.
Cуд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.
Крім того, суд зазначив, що відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку здійснити відшкодування вказаних сум.
З огляду на встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, судом визнано заявлені позовні вимоги обґрунтованими.
Водночас, суд дійшов висновку, що заява відповідача про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки перебіг строку позовної давності розпочинається від дня, коли позивач міг довідатись про порушення свого права (у даному випадку від дати часткового задоволення відповідачем заяви позивача та відмови у виплаті сплати 3% річних, інфляційних втрат), а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось з даним позовом (30.06.2021) у межах загального строку позовної давності. 

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із винесеним рішенням, Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №910/10462/21 та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Розгляд справи проводити з викликом сторін.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.10.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Іоннікова І.А., Разіна Т.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі № 910/10462/21 - залишено без руху. Надано строк на усунення недоліків.
05.11.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання від скаржника з доказами сплати судового збору та доказами надіслання копії апеляційної скарги і доданих до неї документів позивачу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 відмовлено у задоволенні клопотання Моторного (транспортного) страхового бюро України про розгляд справи з викликом учасників справи. Відкрито апеляційне провадження у справі №910/10462/21 за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі № 910/10462/21. Апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
26.11.2021 та 30.11.2021 до канцелярії суду від представника позивача надійшли відзиви на апеляційну скаргу аналогічного змісту.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає, що судом було неправильно застосовано норми матеріального права та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи.
Зокрема, скаржник посилається на те, що суд належним чином не встановив, коли позивач дізнався про своє порушене право, та помилково дійшов висновку, що строк позовної давності обраховується не з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а з моменту визнання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» банкрутом, оскільки на переконання відповідача, позивач дізнався про своє порушене право з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди.
Також скаржник вважає, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом, та не може бути покладена на у даному випадку на відповідача, оскільки юридична   відповідальність має індивідуальний характер.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що до позовних вимог про стягнення за договором страхування № АС/3948110 не може бути застосовано строк позовної давності, оскільки позивач фактично дізнався про порушене право у вересні 2019, тобто в момент погашення заборгованості, що в свою чергу свідчить про подання позову в межах наданого законодавством строку.
Стосовно покладення на МТСБУ додаткового обов`язку зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних позивач вважає, що в даному випадку відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.
У зв`язку з вказаним, позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - без змін.

2.4. інші процесуальні дії у справі: судом апеляційної інстанції не вчинялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3. ПОЗИЦІЯ СУДУ
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи
01.10.2014 на Кільцевій дорозі в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: автомобіля «Форд Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіля «Фольксваген Пассат», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіля «Фольксваген Транспортер», державний реєстраційний номер      НОМЕР_3 , автомобіль «Нісан», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль «І-VAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 .
Згідно із постановою Святошинського районного суду м. Києва від 31.10.2014 у справі № 759/16974/14-п визнано винним водія транспортного засобу   «Форд Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/3948110 Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна».
За доводами позивача 27.11.2014 ОСОБА_2 (власник автомобіля «Фольксваген Пассат», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ) подав до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до експертного висновку № 02/32.02.15 від 25.02.2015 було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Фольксваген Пассат», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та визначено вартість матеріального збитку завданого в результаті ДТП, що становить 49 797,47 грн. 
04.06.2015 між ОСОБА_2 (цедент) та Фізичною особою - підприємцем Шиян Д.С. (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесія) виплати страхового відшкодування, на підставі якого ОСОБА_2 відступив ФОП Шиян Д.С. права вимоги в зобов`язаннях, що виникли із вищевказаного ДТП, у тому числі одержання грошового відшкодування нанесеної майнової шкоди від винної особи, страхової компанії або від МТСБУ. Загальна сума боргу (страхового відшкодування), що передана цедентом складає 30 007,64 грн.
30.06.2015 між Фізичною особою - підприємцем Шиян (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» (фактор, позивач) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-06/2015 (далі - договір № 5/30-06/2015).
Відповідно до п. 1.1 договору № 5/30-06/2015 в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов`язується оплатити клієнтові усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта з договорів відступлення права вимоги (цесії) виплати страхового відшкодування відповідно до додатку № 1 до цього договору, зокрема, з договору відступлення права вимоги від 04.06.2015 на суму 30 007,64 грн.
В силу цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) в зобов`язаннях, що виникли із вищезазначеного договору відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі (п. 1.2 договору № 5/30-06/2015).
Пунктом 1.4. договору № 5/30-06/2015 передбачено, що зобов`язаною особою (боржником) є Княгницький І.А. (п. 1 додатку № 1 до договору);  страхова компанія Приватне акціонерне товариство «СК «Україна»; Моторне (транспортне) страхове бюро України у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Позивач зазначає, що починаючи з 30.06.2015 кредитором у договірному зобов`язанні за договором страхування № АС/3948110, яке виникло в результаті ДТП, є ТОВ «Маркс.Капітал».
Однак, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», порушуючи умови договору страхування (полісу) № АС/3948110, не здійснило виплату грошового зобов`язання.     
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 було відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна».
30.03.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна», в тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору № АС/3948110.
24.04.2018 позивачем було подано уточнення до заяви про грошові вимоги до ПрАТ «СК «Україна» у справі № 910/842/18, у тому числі за зобов`язанням, яке виникло на підставі договору № АС/3948110. Уточнення стосувалися детального розрахунку заборгованості ПрАТ «СК «Україна» перед ТОВ «Маркс.Капітал». 
Отже, ТОВ «Маркс.Капітал» у заяві про грошові вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» просило визнати грошові вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» та включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів у розмірі 14  262 000,30 грн, в тому числі за договором № АС/3948110 на суму 59 194,30 грн, з яких: 30 007,64 грн - розмір завданого збитку, 2 713,02 грн 3% річних, 18 971,73 грн інфляційних втрат, 7 501,91 грн     пені.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2018 у справі №     910/842/18 позивача визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна». 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати ПрАТ «СК «Україна» у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
16.08.2019 у зв`язку з ліквідацією Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату відшкодування в сумі суму 59 194,30 грн, з яких: 30 007,64 грн - розмір завданого збитку, 2 713,02 грн 3% річних, 18 971,73 грн інфляційних втрат, 7 501,91 грн  пені.
05.09.2019 відповідачем було частково виконано зобов`язання за договором страхування № АС/3948110, здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 30 007,64   грн.
У зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання за договором страхування № АС/3948110 у повному обсязі позивач звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення 21 684,75 грн, з яких 2 713,02 грн 3% річних, 18 971,73 грн інфляційних втрат.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Також суд зазначив про те, що заява відповідача про застосування строку позовної давності  щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось з даним позовом у межах загального строку позовної давності.
З наведеними висновками скаржник не погоджується та вважає, що строк позовної давності обраховується з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а не з моменту визнання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» банкрутом. При цьому, скаржник зазначає, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання не входить у зобов`язання страховика, що визнаний банкрутом, та не може бути покладена на у даному випадку на відповідача, оскільки юридична   відповідальність має індивідуальний характер.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши вказані доводи, колегія суддів зазначає наступне.
Суд наголошує, що в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розмір грошової вимоги у сумі 21 684,75 грн (2 713,02 грн 3% річних, 18 971,73 грн інфляційних втрат) та обґрунтованість такої вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» встановлені у справі № 910/842/18, мають преюдиціальне значення і не потребують повторного доказування.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі № 910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна» та закрито провадження у справі.
Вказаною ухвалою встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог.
Виходячи з вказаного, суд вважає доведеним факт недостатності коштів та майна страховика - учасника Моторного (транспортного) страхового бюро України для задоволення вимог його кредиторів.
Отже, станом на момент звернення позивача із даним позовом до суду, його визнано кредитором Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія   «Україна» - банкрута із грошовими вимогами, в тому числі у розмірі     59 194,30 грн, з яких: 30 007,64 грн - розмір завданого збитку, 2 713,02 грн 3% річних, 18 971,73 грн інфляційних втрат, 7 501,91 грн пені, проте, під час провадження у справі про банкрутство у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» не виявлено майна або інших активів, за рахунок яких могли бути задоволені вимоги позивача.
З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2019 позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування у розмірі 59 194,30 грн.
05.09.2019 відповідач виплатив позивачу кошти у розмірі 30 007,64 грн за відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.10.2014 на підставі ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (з урахуванням переходу до позивача права вимоги), є грошовим зобов`язанням.
Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Така правова позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 06.06.2012 у справі №303/2147/14-ц (провадження №6-49цс12), а також Верховного Суду, викладеними у постановах від 30.01.2018 у справі №910/17993/15, від 28.02.2018 у справі №149/344/15-ц, від 06.06.2019 у справі №758/8819/16-ц, від 26.06.2019 у справі №760/2905/16-ц, від 04.09.2019 у справі №280/2625/13-к, від 16.10.2019 у справі №452/3519/15.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК України поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, з яким погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.
Тобто існує стала судова практика Верховного Суду, що в разі прострочення боржником (страховою компанією) виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором страхування, зокрема, виплати суми страхового відшкодування, страхова компанія зобов`язана на підставі ч. 2 статті 625 ЦК України сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, право постраждалої особи (іншої особи, яка набула таке право) щодо відшкодування не лише шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а й застосування відповідальності за несвоєчасне виконання страховиком (у визначених законом випадках - МТСБУ) такого обов`язку (регламентної виплати), передбачене нормами чинного законодавства та узгоджується зі сталою судовою практикою.
Виходячи з положень законодавства, що регулюють правила переходу від ліквідованого страховика до МТСБУ обов`язків за договором страхування, МТСБУ виконує обов`язки цього страховика відповідно до умов договору страхування в повному обсязі.
Оскільки спірні відносини виникли з договірних відносин, і позивач продовжує реалізовувати їх в межах договірних зобов`язань, має місце винятково договірний характер обов`язку чи то страховика, чи то МТСБУ щодо відшкодування шкоди потерпілому, а не передбачена статтею 1166 Цивільного кодексу України, позадоговірна (деліктна) відповідальність за завдану майнову шкоду.
Отже, в даному випадку, на підставі норм п. 20.3 ст. 20 та ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має місце перехід обов`язків до МТСБУ за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ліквідованого страховика.
При цьому, МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України та пункт 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») суми 3% річних, інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.
Вказана позиція узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3% річних та інфляційних втрат, а також узгоджується з умовами в пункті 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 5/30-06/2015 від 30.06.2015 - щодо права позивача (фактора та кредитора за договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі (пункт 3.1.).
Враховуючи наведене, для вирішення спору про покладення на МТСБУ (відповідно до пункту 20.3 статті 20 та підпункту «ґ» пункту 41.1. статті 41 Закону) обов`язку сплачувати за ліквідованого страховика окрім суми страхового відшкодування також 3% річних, інфляційних втрат, та пені, нарахованих в силу Закону за прострочення виплати страхового відшкодування, допущене страховиком, обставини прострочення МТСБУ виплати страхувальнику цього страхового відшкодування не входять до предмету дослідження та доказування, як такі, що не мають значення.
З огляду на викладене вище, дослідивши спірні правовідносини та врахувавши висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає правомірним покладення у даному випадку відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання (страхового відшкодування) на МТСБУ з огляду на встановлений факт переходу до відповідача обов`язку здійснити відшкодування суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 18 971 грн 73 коп. інфляційних втрат та 2 713 грн 02 коп. 3% річних.
Щодо позовної давності колегія суддів зазначає наступне.
Так, у відзиві на позовну заяву відповідач заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що заява відповідача про застосування строку позовної давності     щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки перебіг строку позовної давності розпочинається від дня, коли позивач міг довідатись про порушення свого права (у даному випадку від дати часткового задоволення відповідачем заяви позивача та відмови у виплаті сплати 3% річних, інфляційних втрат), а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал» звернулось з даним позовом (30.06.2021) у межах загального строку позовної давності.
З наведеним висновком відповідач не погоджується та в апеляційній скарзі наголошує, що строк позовної давності обраховується з дати настання страхового випадку, тобто з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а не з моменту визнання Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» банкрутом.
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом яких той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Як зазначалось вище, правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
Тож у контексті спірних правовідносин таке право на позов має бути пов`язане, зокрема, з початком виникнення відповідного обов`язку у МТСБУ щодо виконання зобов`язань ліквідованого страховика.
Аналіз положень п. п. 2, 3 статті 20 та п. 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV свідчить, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів (майна) - на МТСБУ.
Тому, на переконання колегії суддів, з урахуванням положень пп. «ґ» п. 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV, обов`язок МТСБУ щодо відшкодування шкоди замість ліквідованого страховика виникає з моменту встановлення судом факту недостатності коштів та майна такого страховика, чим, у цьому випадку, є дата постановлення ухвали господарського суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу, закриття провадження у справі про банкрутство страховика - банкрута. Важливим при цьому є врахування судами обставин того, що вимоги кредиторів не були задоволені у зв`язку з відсутністю достатніх майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси.
Відтак право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникає саме з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство, а не від дати настання страхової події.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19.
Судова колегія, враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19, вважає, що право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникло з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство.
Отже, наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що строк позовної давності обраховується з моменту ДТП, а не з моменту визнання ПАТ «СК «Україна» банкрутом. 
Вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних у розумінні статті 625 ЦК України мають похідну природу від основного грошового зобов`язання, тому до них застосовується загальний строк позовної давності у три роки.
Як зазначено вище, факт ліквідації ПАТ «СК «Україна» встановлений ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі   №910/842/18 у зв`язку з неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, що стало підставою для звернення ТОВ «Маркс.Капітал» з позовом у справі, що розглядається.
За таких обставин, 17.07.2019 є початком перебігу строку позовної давності.
ТОВ «Маркс.Капітал» звернулось з позовом до МТСБУ 24.06.2021, про що свідчить конверт, в якому позовна заява разом з додатками до неї була направлена до Господарського суду міста Києва.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо звернення позивача в межах загального строку позовної давності та відповідно відсутності підстав для задоволення заяви відповідача про застосування строку позовної давності, однак з урахування викладеного вище, судова колегія вважає, що початком перебігу позовної давності слід вважати саме момент ліквідації страховика, а не дату часткового задоволення відповідачем заяви позивача та відмови у виплаті 3% річних та інфляційних втрат.
За таких обставин, враховуючи дату звернення ТОВ «Маркс.Капітал» з позовом у цій справі, апеляційний господарський суд визнає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності до вимог позову про стягнення інфляційних та 3% річних, про що заявив відповідач у справі.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду
Відповідачем порушено права та інтереси позивача в частині відшкодування 3% річних та інфляційних втрат за ліквідованого страховика.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з МТСБУ на користь ТОВ «Маркс.Капітал» 3% річних у розмірі 2  713,02 грн та інфляційних втрат в розмірі 18  971,73 грн.
Водночас, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування наслідків позовної давності, оскільки строк позовної давності обраховується з моменту визнання ПАТ «СК «Україна» банкрутом, а зважаючи на дату звернення ТОВ «Маркс.Капітал» з позовом, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В силу вимог ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
В силу вимог ст. 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України     предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Пунктом 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Наслідки прострочення страховиком відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, визначені нормами  статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 36.5 якої за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
В силу вимог ст. 511 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.
Грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Зокрема, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом викладених норм правовідношення, в якому страховик, у разі настання страхового випадку, зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, на суму якого у разі прострочення його виконання страховиком нараховуються суми, передбачені Законом і договором страхування (зокрема, пеня, 3 % річних, інфляційні втрати) (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 910/17993/15 та від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15).
Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законами України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
За загальним правилом, викладеним в пункті 3 статті 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Відповідно до п. 20.3 ст. 20 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим законом.
Підпунктом «ґ» пункту 41.1. статті 41 вказаного закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ
5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Доводи скаржника про те, що 3% річних та інфляційні втрати - це відповідальність страховика-банкрота, які ухвалою суду визнано погашеними, і така відповідальність не входить до зобов`язань Моторного (транспортного) страхового бюро України спростовуються тим, що ці нарахування в силу законодавства (ч. 2 ст 625 Цивільного кодексу України та п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування, а тому відповідач не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування передбачені законом суми 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування.
Твердження відповідача стосовно початку перебігу строку позовної давності з моменту настання ДТП, а не з моменту визнання  ПАТ «СК «Україна» банкрутом колегією суддів відхиляються, оскільки з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 07.09.2021 у справі №910/14293/19 право вимоги потерпілого до МТСБУ за невиконаними зобов`язаннями ліквідованого страховика виникло з моменту ліквідації такого страховика ухвалою господарського суду у справі про банкрутство.
З урахування наведеного, з дати звернення позивача з позовом у даній справі та ухвали Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 (якою ліквідовано банкрута - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна») вбачається, що з боку позивача не пропущено строк позовної давності, а підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин відсутні.
Відтак, доводи апелянта про застосування позовної давності до даних вимог є безпідставними.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.
Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №  910/10462/21 підлягає залишенню без змін.
Апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі № 910/10462/21 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №  910/10462/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №  910/10462/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Моторним (транспортним) страховим бюро України.
4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 

Головуючий суддя                                                            К.В. Тарасенко 

Судді                                                                                І.А. Іоннікова

                                                                                Т.І. Разіна