ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2022 року 
м. Київ

cправа №  910/15211/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Картере В.І. - головуючий, Банасько О.О., Пєсков В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Заріцької Т.В.,

представників учасників справи:
ініціюючий кредитор (АТ КБ "ПриватБанк") - Андріїшина Н.П.,
кредитор (ТОВ "Агро Комплект") - Демченко С.В.,
боржник - не з`явився,
арбітражний керуючий - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 (колегія суддів у складі: Доманська М.Л. - головуючий, Грек Б.М.,          Верховець А.А.) 
та ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 (суддя Івченко А.М.) в частині розгляду кредиторських вимог Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"

у справі №910/15211/20
за заявою Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхолдингсервіс"
про банкрутство, 

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад вимог заяви

1.          У березні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою з додатковими грошовими вимогами до боржника. 

2.          Заява обґрунтована тим, що, що у зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором від 25.04.2013 №2У043Г станом на 24.03.2021 боржник має заборгованість у загальному розмірі 682453873,46 грн, яка складається з заборгованості за кредитом, визнаної судом ухвалою від 03.03.2021 у сумі 215040588,07 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 134259361,23 грн, заборгованості по пені у сумі 333153924,16 грн. В заяві вказано, що враховуючи те, що ухвалою суду від 03.03.2021 визнано грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхолдингсервіс" (далі - ТОВ "Укрхолдингсервіс") на загальну суму 215306622,73 грн (сума основної заборгованості за договорами від 25.04.2013 №2У042Г, від 25.04.2013 №2У043Г), банк вважає за необхідне заявити додаткові грошові до ТОВ "Укрхолдингсервіс" в розмірі 468636218,36 грн, що складається з: 134434877,84 грн - заборгованості за відсотками, 351554,84 грн - заборгованості з комісії та 333849785,68 грн - заборгованості по пені. Згідно з п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) вимоги АТ КБ "ПриватБанк" мають бути задоволені в такій черговості: 134786432,68 грн (заборгованість за відсотками 134434877,84 грн; 351554,84 грн - заборгованості з комісії) - четверта черга задоволення; 333849785,68 грн заборгованості по пені - шоста черга задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

3.           25.04.2013 між ТОВ "Укрхолдингсервіс" та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладений кредитний договір №2У042Г, до якого було внесені зміни згідно з додатковими угодами та договорами про внесення змін.

4.          Відповідно до умов п. А.12 договору позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом. Розмір винагороди розраховується згідно з формулою, наведеною у п. 4.7 договору.

5.          Боржник зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, а саме не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості, що підтверджується також виконавчим написом №5340, виданим 20.06.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрованим в реєстрі за № 5340 щодо стягнення у безспірному порядку з ТОВ "Укрхолдингсервіс" заборгованою і за договором №2У042Г від 25.04.2013 у розмірі 730779,00 грн. 

6.          Вказаний документ було пред`явлено до примусового виконання. 13.07.2017 старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по стягненню заборгованості за кредитним договором №2У042Г. Водночас, заходи вжиті в рамках виконавчого провадження не призвели до погашення заборгованості боржника.

7.           25.04.2013 між ТОВ "Укрхолдингсервіс" та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладений кредитний договір №2У043Г, до якого було внесені зміни згідно з додатковими угодами та договорами про внесення змін.

8.          Відповідно до умов п. А.12 договору позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом. Розмір винагороди розраховується згідно з формулою, наведеною у п. 4.7 договору.

9.          Отже, за умовами кредитних договорів від 25.04.2013 №2У042Г, №2У043Г (із внесеними змінами згідно з додатковими угодами та договорами про внесення змін), окрім фіксованого розміру процентів за користування кредитом, боржник (позичальник, ТОВ "Укрхолдингсервіс") зобов`язався сплачувати АТ КБ "ПриватБанк" винагороду за користування кредитом. При невиплаті винагороди за користування кредитом у визначену дату, винагорода вважається простроченою. Оплату за користування кредитом за вказаними кредитними договорами встановлено двома способами, а саме, проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки в розмірі 12% річних та винагорода за користування кредитом згідно з договорами, сплата якої визначена у формулі, до якої, крім іншого, включено дані щодо офіційного курсу гривні до долару США.

Стислий виклад рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

10.          Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 задоволено частково заяву АТ КБ "ПриватБанк", визнано кредитором у справі №910/15211/20 по відношенню до боржника, крім іншого, АТ КБ "ПриватБанк" на суму 683661846,26 грн, з яких: 70560,00 грн - перша черга; 349741500,58 грн - четверта черга, 333849785,68 грн - шоста черга, в іншій частині вимог АТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

11.          Постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог АТ КБ "ПриватБанк" в розмірі 351554,84 грн заборгованості за винагородою залишено без змін.

12.          Відмовляючи в частині визнання грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" щодо винагороди за користування кредитом у сумі 351554,84 грн, суди виходили з того, що винагорода за користування кредитом значна та договором не визначено, за які саме послуги банку встановлена заявлена винагорода, оскільки кредитними договорами №2У042Г, №2У043Г передбачено, що саме за користування кредитом боржник вже сплачує річні відсотки. Також судами зазначено, що кредитором не подано належних доказів, з яких можна було б визначити порядок нарахування зазначеної суми винагороди.

Стислий виклад вимог касаційної скарги та узагальнення доводів скаржника

13.          АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить cкасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021, ухвалу Господарського суду м. Києва від 07.07.2021 в частині щодо визнання грошових вимог AT КБ "ПриватБанк" та прийняти нове рішення в частині визнання грошових вимог AT КБ "ПриватБанк", а саме: "Визнати вимоги кредитора АТ КБ "ПриватБанк" до боржника ТОВ "Укрхолдингсервіс" в розмірі 134786432,68 грн, що вносяться до реєстру вимог кредиторів до IV черги задоволення; 333849785,68 грн до VI черги задоволення та витрати щодо сплати судового збору та авансування винагороди арбітражному керуючому у сумі 70560,00 грн до 1 черги задоволення".

14.          Підставами касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає п. 1 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

15.          Скаржник посилається на неврахування судами висновків Верховного Суду, які викладені у постанові від 18.09.2020 у справі №916/4693/15 щодо застосування ст.ст. 86, 236, 237 ГПК України, від 04.07.2018 у справі №917/2033/16 щодо застосування ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 193, 198 Господарського кодексу України (далі - ГК України), від 19.03.2021 у справі №904/2073/19 стосовно застосування ст. 204 ЦК України.

16.          АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що за відсутності судових рішень щодо визнання відповідних умов кредитних договорів недійсними, суди безпідставно відмовили у задоволенні заяви AT КБ "ПриватБанк" про включення до реєстру вимог кредиторів винагороди банку у розмірі 351554,84 грн згідно з п. А.12 кредитного договору №2У042Г від 25.04.2013.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

17.          Відзиви від учасників справи до Верховного Суду не надійшли. 

18.          ТОВ "Агро Комплект" подало до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України.

19.          ТОВ "Агро Комплект" обґрунтовує клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України, обґрунтоване нестабільністю правозастосування, що полягає у зміні за незначний проміжок часу позицій Верховного Суду у аналогічних справах за аналогічних обставин щодо наявності чи відсутності підстав для визнання вимог АТ КБ "ПриватБанк" щодо винагороди банку.

20.          АТ КБ "ПриватБанк" подало до Верховного Суду заперечення на зазначене клопотання.

21.          Заперечуючи проти клопотання, АТ КБ "ПриватБанк" вказує на те, що на сьогоднішній день об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (у справі позовного провадження) та судовою палатою з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (у справі про банкрутство при розгляді грошових вимог конкурсного кредитора) сформовано правозастосовчу практику щодо порушеного у касаційній скарзі AT КБ "ПриватБанк" питання сплати винагороди, що свідчить про безпідставність поданого ТОВ "Агро Комплект" клопотання.

Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду 

22.          Згідно з ч. 1 ст. 303 ГПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

23.          Підстава для передачі касаційним судом справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду визначена у ч. 5 ст. 302 ГПК України та передбачає наявність виключної правової проблеми, яку містить ця справа, і вирішення такої проблеми необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

24.          Отже, подаючи клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, заявник мав обґрунтувати наявність виключної правової проблеми з врахуванням кількісного та якісного показників. Тобто правова проблема наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності; існують обставини, з яких вбачається, що відсутня стала судова практика у відповідних питаннях, поставлені правові питання не визначені на нормативному рівні, відсутні процесуальні механізми вирішення такого питання тощо; як вирішення цієї проблеми вплине на забезпечення сталого розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

25.          З огляду на те, що клопотання ТОВ "Агро Комплект" не містить належного обґрунтування існування правової проблеми у цій справі саме у правозастосуванні відповідних норм права, не обґрунтована наявність виключної правової проблеми з врахуванням кількісного та якісного показників, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання. 

26.          Крім того, Верховний Суд враховує, що на розгляді об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (у справі позовного провадження) та судової палати з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (у справі про банкрутство при розгляді грошових вимог конкурсного кредитора) вже розглядалося наведене питання і з цього приводу сформована відповідна правова позиція, яка викладена у постановах від 19.03.2021 у справі №904/2073/19 та від 25.05.2022 у справі №904/5314/20.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

27.          Предметом касаційного перегляду у цій справі є питання дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час розгляду грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" щодо винагороди за користування кредитом у сумі 351554,84 грн, оскільки саме в цій частині грошові вимоги АТ КБ "ПриватБанк" переглядалися в суді апеляційної інстанції, тоді як в суді касаційної інстанції учасники справи мають право подати касаційну скаргу на рішення (ухвалу) суду першої інстанції лише після апеляційного перегляду справи (п. 1 ч. 1 ст. 287 ГПК України, ст. 9 КУзПБ).

28.          Згідно з ст. 1 КУзПБ грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. Склад і розмір грошових зобов`язань, у тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів з урахуванням відсотків, які зобов`язаний сплатити боржник, визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом. При поданні заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство розмір грошових зобов`язань визначається на день подання до господарського суду такої заяви; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

29.          Конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (абз. 1 ч. 1 ст. 45 КУзПБ).

30.          Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, зокрема є, договори та інші правочини. 

31.          В ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 

32.          Згідно з ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

33.          Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

34.          За своєю правовою природою укладені між сторонами у цій справі договори є кредитними договорами, відносини за яким регулюються, зокрема положеннями параграфів 1 та 2 Глави 71 Розділу ІІІ Цивільного кодексу України та загальними положеннями про зобов`язання та договір, визначеними у Розділах І та ІІ Цивільного кодексу України.

35.          Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

36.          Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

37.          Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

38.          За своєю правовою природою кредитний договір є окремим видом цивільно-правових договорів, який визначає взаємні зобов`язання і відповідальність між комерційним банком і клієнтом з метою одержання останнім кредиту. Кредитний договір є консенсуальним, оплатним та двостороннім. Предметом кредитного договору є грошові кошти (кредит) в будь-якій валюті. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди по всім істотним умовам договору.

39.          Суди попередніх інстанцій встановили, що між АТ КБ "ПриватБанк" як позикодавцем та ТОВ "Укрхолдингсервіс" як позичальником були укладені кредитні договори - від 25.04.2013 №2У042Г, від 25.04.2013 №2У043Г, в пунктах 4.7 яких сторони узгодили, що позичальник сплачує банку винагороду за користування кредитом у розмірі згідно з визначеними цими пунктами формули.

40.          Згодом між сторонами були підписані додаткові угоди від 25.07.2016 до вказаних кредитних договорів, якими, зокрема, сторони змінили формулу розрахунку винагороди, передбаченої в пунктах 4.7 цих договорів.

41.          Суди попередніх інстанцій відмовляючи у визнанні кредиторських вимог АТ КБ "ПриватБанк" в розмірі 351554,84 грн заборгованості за винагородою виходили з того, що сума винагороди за користування кредитом значна та договором не визначено, за які саме послуги банку встановлена винагорода, оскільки кредитним договором передбачено, що саме за користування кредитом боржник вже сплачує річні відсотки. 

42.          Водночас, суди не встановили обставин, що боржник під час укладення договорів заперечував щодо викладених у п. 4.7 вказаних кредитних договорів умов оплати за встановленою формулою, чи під час підписання додаткових угод від 25.07.2016, якими змінювалася формула розрахунку винагороди, або, що позичальник порушував питання про зміну умов договору.

43.          Крім того, спірні кредитні договори та додаткові угоди до цих договорів є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися

44.          Отже, сторони (банк та позичальник) погодили умови договору щодо сплати винагороди та встановили відповідні зобов`язання з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.

45.          Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

46.          Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

47.          Згідно з ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

48.          Разом з тим незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди, на стадії виконання, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання додаткових угод до договору, не є підставою для визначення умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, в тому числі розгляду заяв про грошові вимоги до боржника, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства.

49.          У справі, яка розглядається, спірні кредитні договори та додаткові угоди до цих договорів, в тому числі положення в частині в частині сплати винагороди за користування кредитом, є чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавалися.

50.          ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину.

51.          Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.03.2021 у справі №904/2073/19, на яку обґрунтовано посилається скаржник у касаційній скарзі і яка не була врахована судами попередніх інстанцій під час вирішення питання щодо грошових вимог банку в частині винагороди за користування кредитом.

52.          Наведений правовий висновок викладений також у постанові судової палати з розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №904/5314/20 у справі про банкрутство під час розгляду грошових вимог конкурсного кредитора щодо грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині винагороди за кредитними договорами, які містять аналогічні умови як у справі, що переглядається. 

53.          Відповідно до ч. 4 ст. 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги. Отже, Верховний Суд також враховує наведений висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.05.2022 у справі №904/5314/20.

54.          Також Верховний Суд виходить з такого.

55.          За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

56.          Відповідно до ч. 5 ст. 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

57.          Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 269 ГПК України).

58.          Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

59.          Отже, процесуальним обов`язком суду є дослідження поданих сторонами доказів (зокрема й розрахунку заборгованості за кредитним договором, в тому числі винагороди за користування кредитом), перевірка їх, оцінка в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами (довідками, виписками тощо), а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначення правових аргументів на їх спростування чи прийняття і наведення у рішенні свого розрахунку.

60.          Маючи передбачений законом обов`язок на перевірку доказів, з`ясування фактичних обставин справи та встановлення правовідносин, що виникли між сторонами, суди попередніх інстанцій ухилилися від перевірки розрахунку, поданого позивачем, дослідження і його оцінки у сукупності з іншими доказами у справі та дійшли передчасного висновку в частині відмови у визнанні грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" в розмірі 351554,84 грн заборгованості за винагородою, яка передбачена умовами кредитних договорів.

61.          Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

62.          Ураховуючи те, що суд касаційної інстанції позбавлений права досліджувати докази, які не були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, отже, і ухвалити своє рішення не має процесуальної можливості.

63.          З огляду на викладене, з метою дотримання закріпленого у ст. 13 ГПК України принципу змагальності сторін, оскаржувані судові рішення в частині відмови у визнанні грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" в розмірі 351554,84 грн заборгованості за винагородою за користування кредитом, підлягають скасуванню з направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого сторони у справі мають можливість провести та надати суду розрахунки/контррозрахунки грошових вимог, зокрема заборгованості за винагородою за користування кредитом, надати заперечення/пояснення на такі розрахунки.

64.          При цьому, безпідставними є посилання скаржника касаційної скарги про неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 18.09.2020 у справі №916/4693/15 щодо застосування ст.ст. 86, 236, 237 ГПК України, від 04.07.2018 у справі №917/2033/16 щодо застосування ст. 526 ЦК України, ст.ст. 193, 198 ГК України, оскільки у наведених справах не вирішувалося питання щодо наявності або відсутності підстав для стягнення винагороди за користування кредитом, яке є предметом спору у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

65.          Згідно із пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

66.          Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (ч. 4 ст. 310 ГПК України).

67.          За таких обставин відсутність у Верховного Суду процесуальної можливості з`ясувати дійсні обставини справи перешкоджає прийняттю рішення по суті справи, тому касаційна скаргу підлягає частковому задоволенню, постановлені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

68.          При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи, зокрема перевірити та надати оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, перевірити правильність наданого позивачем розрахунку винагороди за користування кредитом, з урахуванням формули, передбаченої кредитними договорами,, дати належну оцінку зібраним у справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення.

Судові витрати

69.          Частиною 14 ст. 129 ГПК України передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

70.          Оскільки в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 302, 303, 308, 310, 314-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплект" про передачу справи №910/15211/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду залишити без задоволення.

2. Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" задовольнити частково.

3. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у справі №910/15211/20 в частині відмови у визнанні грошових вимог АТ КБ "ПриватБанк" в розмірі 351554,84 грн заборгованості за винагородою скасувати, а справу у цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                       В. Картере

Судді                                                                                                    О. Банасько

                                                                                                    В. Пєсков