Справа № 462/2590/15-ц                 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О. 
Провадження № 22-ц/811/513/22          Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
       Категорія: 77

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

               19 липня 2022 року                                                 м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Матяш С.І., 
з участю: представника позивача – Тітова О.М.,
представника відповідача АТ «Укрзалізниця» –
Гайдаєнко Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, акціонерного товариства «Укрзалізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Міністерство інфраструктури України, про скасування розпорядження про звільнення, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати та моральної шкоди, 

в с т а н о в и в:
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2022 року застосовано до відповідача акціонерного товариства (далі – АТ) «Укрзалізниця» заходи процесуального примусу у виді штрафу, а саме: стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в дохід державного бюджету штраф у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 7443 грн.
Ухвалу суду оскаржив відповідач АТ «Укрзалізниця», просить її скасувати.
Апелянт не погоджується з висновком суду про застосування до їхньої сторони заходів процесуального примусу і зазначає, що ухвалою від 20 грудня 2021 року суд вирішив витребувати в АТ «Укрзалізниця» довідку про доходи голови правління ПАТ «Укрзалізниця» та довідку про доходи голови правління АТ «Укрзалізниця» за період з 20.10.2015 року по день надання такої довідки, однак, в порушення вимог процесуального закону, строку для подання таких довідок не встановив.
Вказану ухвалу їхня сторона отримала 10.01.2022 року і у визначений процесуальним законом п`ятиденний строк надіслала до суду обгрунтоване заперечення щодо дій головуючого в справі в частині витребування вказаних довідок з проханням усунути з судового розгляду питання щодо витребування в якості доказів названих вище довідок, оскільки такі не мають істотного значення для вирішення справи, натомість, суд прийняв оскаржувану ухвалу, не відреагувавши належним чином на їхнє клопотання, та повторно зобов`язав надати суду витребовувані довідки, зазначаючи в ухвалі про неподання доказів без поважних причин.
На переконання апелянта, названі довідки не можуть бути доказами для вирішення даного трудового спору, оскільки не стосуються заробітної плати позивача, який був звільнений з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі – ДАЗТУ). 
Апелянт звертає увагу, що згідно зі Статутом АТ «Укрзалізниця», голові правління в установленому законом порядку виплачується винагорода на умовах, передбачених контрактом, укладеним із ним, а отже, голові правління АТ «Укрзалізниця» не передбачено встановлення тарифної ставки або посадового окладу, тому не може бути визначено коефіцієнт підвищення тарифної ставки або посадового окладу голови правління АТ «Укрзалізниця».
Апелянт наголошує, що при обчисленні середнього заробітку за вимушений прогул необхідно керуватись постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, згідно з яким, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, а в даному випадку – це день звільнення. 
Звертає увагу, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, позаяк, довідка про дохід голови правління, посаду якого позивач не обіймав перед звільненням, не може мати доказового значення в даній справі. 
Також апелянт вказує на суперечливість висновків суду щодо наявності визначених процесуальним законом підстав для витребування довідки про дохід голови правління, оскільки, витребовуючи довідки без зазначення персональних даних про особу, суд одночасно вказує на загальнодоступність інформації про розмір доходу голови правління АТ «Укрзалізниця», яка розміщена на офіційному веб-сайті Національного агенства з питань запобігання корупції.
Апелянт також просить врахувати, що позивач у своєму клопотанні просив суд витребувати в АТ «Укрзалізниця» обгрунтований розрахунок середньої заробітної плати голови правління з урахуванням підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, коригування на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів за період з 20.10.2015 року по день надання такої довідки, позаяк, ухвалою від 20.12.2021 року суд витребував довідку про дохід голови правління, якої позивач у своєму клопотанні не просив.
Вважає, що при вирішенні даного питання суд допустив порушення норм процесуального закону, який його регулює, та виявив упередженість до сторони позивача, у зв`язку з чим головуючому судді було заявлено відвід їхньою стороною. 
Заслухавши пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Статтею 143 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. 
Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали (ч.2 ст.143 ЦПК).
Відповідно до ч.1 ст.144 ЦПК України, заходами процесуального примусу є:  1) попередження;  2) видалення із залу судового засідання;  3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом;  4) привід;  5) штраф.
Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом (ч.2 ст.144 ЦПК).
Частиною першою статті 148 ЦПК України визначено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у таких випадках:
невиконання процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;
зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;
неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;
невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений строк;
порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків (ч.6 ст.148 ЦПК).
З матеріалів справи встановлено, що у квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03.12.2014 року №4114/ос «По особовому складу», поновити його на посаді генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Постановою Верховного Суду від 03 листопада 2021 року клопотання ОСОБА_1 про заміну відповідача – Державної адміністрації залізничного транспорту України на його правонаступника – Акціонерне товариство «Укрзалізниця», задоволено. Замінено відповідача – Державну адміністрацію залізничного транспорту України на його правонаступника – Акціонерне товариство «Укрзалізниця».
20.12.2021 року позивач подав уточнюючу позовну заяву, в якій просив: визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №1154-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України»; визнати протиправним та скасувати наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03.12.2014 року №4114о/с «По особовому складу»; визнати протиправним та скасувати наказ Державної адміністрації залізничного транспорту України від 03.12.2014 року №4113о/с «По особовому складу»; поновити ОСОБА_1 на посаді голови правління АТ «Укрзалізниця»; стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 5000000 грн. 
Крім того, 20.12.2021 року позивач подав до суду клопотання про витребування доказів, в якому, зокрема, просив: витребувати в АТ «Укрзалізниця» обгрунтований розрахунок середньої заробітної плати голови правління АТ «Укрзалізниця» з урахуванням підвищення розміру тарифних ставок і посадових окладів, коригування на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів за період з 21.10.2015 року по теперішній час.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20 грудня 2021 року клопотання задоволено. Витребувано в АТ «Укрзалізниця» довідку про доходи голови правління ПАТ «Укрзалізниця» та голови правління АТ «Укрзалізниця» за період з 20.10.2015 року по день надання такої довідки.
26.01.2022 року від АТ «Укрзалізниця» надійшло заперечення щодо дій головуючого, в якому відповідач виклав обгрунтування своїх заперечень щодо витребовуваних судом довідок та просив усунути із судового розгляду питання щодо витребування в якості доказів вказаних довідок. 
Дійшовши висновку про неподання відповідачем доказів без поважних причин, суд першої інстанції застосував до відповідача оскаржуваною ухвалою заходи процесуального примусу у виді штрафу у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 7443 грн. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду і вважає його передчасним, оскільки відповідач надав суду обгрунтовані заперечення щодо витребовуваних судом довідок, як доказів у справі, в тому числі й з огляду на зміст вимоги за заявленим позивачем клопотанням, яким суд не дав належної правової оцінки, а тому підстав для висновку про ухилення відповідача від виконання своїх процесуальних обов`язків, про зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству та/або неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, – немає.
Таким чином, заходи процесуального примусу у виді штрафу застосовані до відповідача передчасно, за відсутності для цього достатніх підстав, тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ч.4 ст.148 та ч.1 ст.389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити. 
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 січня 2022 року про застосування до акціонерного товариства «Укрзалізниця» заходів процесуального примусу у виді штрафу в розмірі 7443 гривень – скасувати.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складений 29 липня 2022 року.

Головуючий                                                         С.М. Бойко 

Судді:                                                                         С.М. Копняк 
       
                                                                        А.В. Ніткевич