Справа № 344/16787/21 
Провадження № 22-ц/4808/347/22 
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Девляшевського В.А.,
за участю секретаря        Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Кіндратишин Л.Р. 10 грудня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 10 грудня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за Кредитним договором №б/н від 18.07.2019 року у розмірі 233590,81 грн. станом на 29.09.2021 року, яка складається із: 208620,53 грн. – заборгованість за кредитом (в тому числі: 171617,40 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 37003,13 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту); 12502,20 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 12468,08 грн. – заборгованість за простроченими відсотками.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.07.2019 року відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому при підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно умов договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування.
Однак відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. Станом на 29.09.2021 року у нього виникла заборгованість в сумі у розмірі 233590,81 грн., яку і просив стягнути позивач.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 208620 грн. 53 коп. заборгованості за Кредитним договором №б/н від 18.07.2019 станом на 29.09.2021 року та 3503 грн. 86 коп. витрат по оплаті судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог (щодо стягнення нарахованих та прострочених відсотків), АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає в оскаржуваній частині рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що до суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що в повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет. А оскільки такий договір є договором приєднання, жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та Правилами закон не вимагає. Зазначає, що аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постановах від 11 вересня 2019 року у справі №642/5533/15-ц, від 19 вересня 2019 року у справі №127/7543/17, від 23 грудня 2019 року у справі №375/250/19.
Крім того зауважує, що відповідачем також підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому він підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме з тим, яка процентна ставка застосовується в межах та поза межами пільгового періоду (відповідно 37,2% річних та 74,4% річних). Тобто позичальник був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків.
Зазначені обставини не спростовані відповідачем жодними належними та допустимими доказами. При цьому, на думку скаржника, місцевий суд не врахував висновок Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц, згідно якого суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний паспорт споживчого кредиту, в якому також визначена процентна ставка.
Вказує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався нею, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.
Стверджує, що підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні, на що суд не звернув уваги та фактично повністю звільнив відповідача від обов`язку сплати процентів за користування кредитом.
Просить скасувати заочне рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися, причини неявки не повідомили, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні позову, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.07.2019 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження наведеного АТ КБ «ПриватБанк» надало копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка підписана сторонами 18.07.2019 року (а.с. 35).
В Анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначив, що він погоджується з тим, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг; ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщено на офіційному сайті банку privatbank.ua, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник.
До позовної заяви долучено Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 40-82).
Також позивачем надано роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування (паспорт споживчого кредиту до умов та правил надання банківських послуг), у якому визначено, зокрема, процентна ставка у межах пільгового періоду процентів річних, процентна ставка за межами пільгового періоду процентів річних, процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір пені, штрафів. Паспорт споживчого кредиту підписано ОСОБА_1 18.07.2019 року. Зазначено, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 02.08.2019 року (а.с. 36-39).
Згідно Довідки про видану клієнту картку ОСОБА_1 було видано 18.07.2019 року картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 07/22; 16.10.2018 року – картку № НОМЕР_2 з терміном дії до 08/22; 23.12.2019 року – картку № НОМЕР_3 з терміном дії до 12/22; 14.12.2019 року – картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 11/23; 12.02.2021 року – картку № НОМЕР_5 з терміном дії до 01/24 (а.с. 34).
Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , на картці № НОМЕР_2 27.11.2020 року змінено кредитний ліміт та встановлено його в сумі 200000,00 грн. (а.с. 33).
Як вбачається з Виписки за Договором, ОСОБА_1 активно користувався кредитом, частково погашав кредит (а.с. 9-32).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 29.09.2021 року позичальник ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 233590,81 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту – 208620,53 грн., у тому числі заборгованість за поточним тілом кредиту – 171617,40 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 37003,13 грн., заборгованість за нарахованими відсотками – 12502,20 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 12468,08 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 0,00 грн., заборгованість по пені - 0,00 грн., заборгованість по комісії - 0,00 грн. (а.с. 6-8).
Також до позовної зави банк додав копії паспортних даних клієнта (а.с. 83).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані позичальником кошти за тілом кредиту в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті не були, а відтак їх слід стягнути на користь позивача. Разом з тим Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, не містить даних щодо розмірів процентної ставки за кредитом. Судом встановлено, що такі дані зазначені в Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах обслуговування кредитної картки, які розміщені на сайті: www://privatbank.ua, однак останні не були підписані відповідачем. Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 , містить інформацію, яка діяла з 18.07.2019 року та була актуальною до 02.08.2019 року, і стосується різних умов кредитування. Тому неможливо встановити, на які саме умови кредитування, яку саме процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних, погодився відповідач. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі розмір процентів за кредитом. З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахованих та прострочених відсотків за користування кредитом слід відмовити.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.
Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно приписів частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За статтею 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо розмір процентів договором не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
В силу статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути такі його складові, як заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками.
Обґрунтовуючи право вимоги у вказаній частині заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості та анкети-заяви, банк посилався на витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: privatbank.ua, як невід`ємну частину спірного договору, а також на долучену ним довідку про надання інформації щодо умов кредитування («паспорт споживчого кредиту»).
Однак Анкета-заява, яка підписана відповідачем, містить лише анкетні дані та контактну інформацію позичальника. У даній анкеті-заяві процентна ставка не зазначена.
Отже, сама по собі підписана Анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Надані банком витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку також не підтверджують погодження сторонами умов кредитування, оскільки не підписані позичальником, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Відтак, вказані витяги, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
До такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.
Крім того витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток містить умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт: Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature (а.с. 40). Однак, використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно кредитну картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.
Як зазначено в правовому висновку, викладеному в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20), за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Також роздруківка із сайту позивача належним доказом встановлення відсоткової ставки бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Наведене спростовує доводи та клопотання банку про огляд веб-сайту в суді першої інстанції.
Що стосується посилань в апеляційній скарзі на наявну в матеріалах справи підписану відповідачем довідку про надання інформації щодо умов кредитування («паспорт споживчого кредиту»), то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки анкета-заява не містить жодних відомостей про вказаний паспорт, як складову цього договору.
В постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20) зазначено також, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Долучений до позову Паспорт споживчого кредиту стосується різних кредитних карток. Також наданий Паспорт містить зауваження, що інформація, яка зазначена в ньому, зберігає чинність та є актуальною до 02.08.2019 року. Більше того, зі змісту цього Паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Отже зазначений Паспорт споживчого кредиту, як це передбачено ст. 7 Закону України «Про споживче кредитування», є лише рекламою споживчого кредиту і передує укладенню самого договору, та, як правило, містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.
За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не суперечить висновку суду першої інстанції про безпідставність вимог банку щодо стягнення заборгованості за відсотками.
Наведене узгоджується і з позицією Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2020 року у справі №203/1611/20 (провадження №61-17921ск20).
Таким чином судом першої інстанції було правильно розглянуто спір на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи, та наданих позивачем доказів.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з ухваленим рішенням.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 10 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                       В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 27 червня 2022 року.