КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                               
справа № 753/905/18                                            Головуючий у 1 інстанції: Коренюк А.М.
провадження № 22-ц/824/1550/2022                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
15 червня 2022 року                                                                                   м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,
при секретарі Панчошній К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання переходу права власності незаконним, скасування рішення про державну реєстрацію, -
 
в с т а н о в и в :
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати незаконним перехід права власності на квартиру АДРЕСА_1 до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Апатенко М.А. про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру від 03 листопада 2017 року індексний номер 37939494 за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 12 червня 2007 року між нею та АКБ «Форум» укладено кредитний договір №0014/07/00-N, відповідно до умов якого їй надано кредит у розмірі 95 000 доларів США зі сплатою 12% річних строком до
09 червня 2028 року (з можливістю дострокового повернення кредитних коштів), мета кредитування - для купівлі нерухомості на вторинному ринку.
Повернення кредиту забезпечено договором іпотеки від 12 червня
2007 року, укладеним між нею та АКБ «Форум», згідно з умовами якого предметом іпотеки є належна їй на праві власності квартира АДРЕСА_1 .
Зазначала, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року у справі №2-1203/10 задоволено позов ПАТ «Банк Форум» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,70 кв. м у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2007 року №0014/07/00-N у розмірі 658 816 грн. 50 коп. та пені у розмірі 491 грн. 10 коп.
Постановою державного виконавця Дарницького ВДВС міста Києва ГТУЮ в місті Києві від 28 серпня 2014 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-1203/10, виданого 08 травня 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва.
Постановою державного виконавця Дарницького ВДВС ГТУЮ в місті Києві від 29 липня 2015 року накладено арешт на все майно боржника та внесено відповідні обтяження до реєстру (ВП №31733448). Вказане обтяження (арешт) не скасоване та є чинним, що підтверджується листом Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2017 року.
Постановою державного виконавця Дарницького ВДВС ГТУЮ в місті Києві від 05 серпня 2015 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником передано в іпотеку квартиру, на яку відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути звернуто стягнення.
Вказувала, що їй стало відомо, що 22 вересня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» укладено договір №718-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та договір про відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до умов яких ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» права вимоги за кредитним договором від 12 червня 2007 року №0014/07/00-N і додатковою угодою до нього від 13 січня 2010 року №1 та за договором іпотеки від 12 червня 2007 року №3867 і додатковою угодою до нього від 13 січня 2010 року.
В подальшому, 03 листопада 2017 року приватним нотаріусом КМНО
Апатенко М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належну їй квартиру за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» на підставі договору іпотеки (індексний номер рішення 37939494).
Вважала зазначене рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки та перехід права власності на нього до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» незаконними з таких підстав:
1)     з урахуванням того, що АКБ «Банк Форум» скористалося правом дострокової вимоги повернення кредиту та змінило строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши вимогу про усунення порушення ще в жовтні 2009 року, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» звернуло стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом реєстрації за ним права власності поза межами позовної давності, визначеної для стягнення боргу за споживчим кредитом;
2)     договір іпотеки від 12 червня 2007 року не містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; сторони не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя;
3)     застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі за рахунок предмета іпотеки - квартири, набутої під час шлюбу, потребує окремої згоди другого з подружжя - її чоловіка, яка відсутня; відсутність такої згоди надає можливість оскаржити таке стягнення в суді шляхом подання позову про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки;
4)     усупереч статті 37 Закону України «Про іпотеку» попередньо до реєстрації за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не було проведено його оцінки, яка відповідає вимогам законодавства щодо оцінки майна;
5)     відсутність у ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті свідчить про відсутність у нього права звертати стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу за кредитом і відсотками в іноземній валюті;
6)     державний реєстратор не пересвідчилася у наявності заборгованості за кредитним договором від 12 червня 2007 року, а іпотекодержатель не надав їй виписку з рахунку позичальника з зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення боргу;
7)     на момент державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя існувало обтяження - арешт нерухомого майна, накладений у межах виконавчого провадження № 31733448;
8)     АКБ «Банк Форум» уже скористалося правом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки - рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2010 року у справі № 2-1203/10 звернуто стягнення на квартиру, а тому повторне звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку є неможливим.
Враховуючи викладене, просила позов задовольнити.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні  вимоги.
Постановою Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . 
Скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Апатенко М. А. від 03 листопада 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37939494, згідно з яким за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 23182604, дата державної реєстрації: 03 листопада 2017 року. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Верховного Суду від 13 січня 2021 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03 листопада 2017 року індексний номер 37939494 за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», скасовано.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03 листопада 2017 року (індексний номер 37939494) за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанову Київського апеляційного суду від 05 червня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 від 03 листопада
2017 року (індексний номер 37939494) за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Отже, справа переглядається апеляційним судом лише в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03 листопада 2017 року, індексний номер 37939494 за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню; обставини, що доводять позовні вимоги, судом не встановлені.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судом встановлено, що 12 червня 2007 року між АКБ «Форум» та  ОСОБА_1  був укладений Кредитний договір №0014/07/00-N, за умовами якого  ОСОБА_1  отримала цільовий кредит в сумі 95 0000 доларів 00 центів США для купівлі нерухомості на вторинному ринку (пункт 1.1 кредитного договору), зі сплатою 12,00% (відсотків) річних за користування кредитом, з кінцевим строком повернення та сплати всіх платежів - 09 червня 2028 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.35-36, том 1).
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору №0014/07/00-N від 12 червня 2007 року між АКБ "Форум" та  ОСОБА_1 укладеного договір іпотеки від 12 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. та зареєстрований в реєстрі за №3867, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яке стало власністю ОСОБА_1 після укладання вказаного договору (а.с.36/оборот-38 том 1).
За ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.
Право власності на вказану квартиру на ім'я ОСОБА_1 зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно 21 червня 2007 року (а.с.42/оборот, том 1).
Умови кредитного договору позичальником ОСОБА_1 не виконувались належним чином, внаслідок чого ПАТ «Банк Форум» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2010 року, яке набуло чинності, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Форум» 688 127 грн. 60 коп. заборгованості за кредитним договором (з урахуванням суми судових витрат - 1 820 грн. 00 коп.) і в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90, 70 кв. м. (а.с.38/оборот - 39, том 1).
Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.
Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
В судовому засіданні позивачкою визнаний факт неналежного виконання умов кредитного договору.
Зазначене рішення суду стягувачем звернуто до виконання. Проте, відповідно до повідомлення про стан виконавчого провадження з виконання такого рішення суду, наданого Дарницьким районним відділом Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02 січня 2018 року, вбачається, що 05 серпня 2015 року на підставі п.9 ч.1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а.с.40, том 1).
Так, за ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
За ч.1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з ч.1 ст.576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. 
Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
В силу ч.2 ст.590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2017 року ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» відповідно до договору про відступлення (купівлі-продаж) прав вимоги №718-Ф та договору про відступлення прав за договором іпотеки, який посвідчено 22 вересня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скульською Т.А. та зареєстровано в реєстрі за №3023, свої права вимоги до ОСОБА_1 , як позичальника та іпотекодавця за зобов'язаннями за кредитним договором та договором іпотеки відповідно (а.с.234-235, том 1).
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пункт 6 договору іпотеки, укладеного між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 від 12 червня 2007 року, містить положення про застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя (а.с.36-38).
Зокрема, зазначено, що задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». У випадку, згідно пункту 6.4 договору іпотеки (положення щодо застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя), прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реалізації права власності іпотекодержавтеля на предмет іпотеки.
Тобто, дане положення договору, й оскаржуване право набуття права власності відповідачем, узгоджується із положенням ст.37 Закону України «Про іпотеку».
Згідно зі ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.
Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмету іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.
До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Повідомлення про відступлення прав вимоги ПАТ «Банк Форум» ТОВ «ФК Інвест-Кредо» за кредитним договором та договором забезпечення ПАТ «Банк Форум» направлено ОСОБА_1 як боржнику за зобов'язаннями листом від 22 вересня 2017 року за №5719/1.2.2 (а.с.133, том 1).
ТОВ «ФК Інвест-Кредо» листом від 27 вересня 2017 року надіслало ОСОБА_1 повідомлення про те, що товариство є новим кредитором у порядку правонаступництва від ПАТ «Банк Форум» з наданням реквізитів для погашення заборгованості за зобов'язаннями перед первісним кредитором (а.с.134-135, том 1), і вимогу про усунення порушень за зобов'язаннями за кредитним договором, визначеної загальної суми боргу станом на 22 вересня 2017 року - 65 690 доларів 39 центів США, що еквівалентно до національної валюти - 1 723 630 грн. 65 коп., яка складається із заборгованості по основній сумі кредиту - 1 723 630 грн. 65 коп. (а.с.136-137 том 1).
Як вірно зазначено судом, ТОВ «ФК Інвест-Кредо» перед прийняттям рішення згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя дотримані вимоги Закону України «Про іпотеку», згідно з яким іпотекодержатель надіслав іпотекодавцю/боржнику письмову вимогу про усунення порушення у не менш, ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначений стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, які боржником ОСОБА_1 отримані рекомендованим листом, про що мається її підпис від 02 жовтня 2017 року (а.с.165-167, 168, 169, том 1).
За ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Судом вірно встановлено, що матеріали даної справи містять документи на підтвердження того, що боржник ОСОБА_1 отримала вказане повідомлення (зворотнє поштове повідомлення з особистим підписом від 02 жовтня 2017 року) (а.с.169, том 1). Проте, дана вимога нею залишена без задоволення, борг нею не погашений, тому іпотекодержатель правомірно розпочав процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки - набуття права власності на іпотечне майно згідно пункту 6 договору іпотеки і відповідно до вказаного Закону.
Відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Згідно з ч.3 ст.33 вказаного Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до договору про задоволення вимог іпотеко держателя.
З врахуванням викладеного, у зв'язку з порушенням ОСОБА_1 як позичальником та іпотекодавцем умов кредитного договору, ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» у порядку дотримання умов договору іпотеки (положення пункту 6) та статті 37 Закону України «Про іпотеку» правомірно набуло права власності на предмет іпотеки, а саме, 03 листопада 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотарільного округу Апатенко М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 37939494, набуло права власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Таке право набуто у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Закону України «Про іпотеку» і на підставі пункту 6 договору Іпотеки, укладеного між АКБ «Форум» та ОСОБА_1 від 12 червня 2007 року.
В силу п.2 ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державним реєстратором є нотаріус.
Пунктом 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також надаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.
Відповідно до витребуваних у нотаріуса матеріалів, приватному нотаріусу Київського міського нотарільного округу Апатенко М.А. ТОВ «Фінансова компанія Інвест-Кредо» надано оригінал договору іпотеки від 12 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колеснік С.А., зареєстровний в реєстрі №3867, вимогу іпотекодержателя разом з описами та чеками поштових відправлень та повідомлення про вручення поштових відправлень, які є доказами 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекоджержателя.
Згідно з п.1 ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, тощо.
Відповідно, приватний нотаріус Київського міського нотарільного округу Апатенко М.А., встановивши відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, при здійсненні повноважень діяв у межах, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» і згідно вказаного Закону у відповідності до положення ст.18 провів державну реєстрацію оспорюваного права на квартиру, встановивши відсутність підстав для відмови у державній реєстрації прав згідно ст.24 вказаного Закону.
В силу спірних правовідносин іпотекодержатель задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя та відповідне застереження в іпотечному договорі (пункт 6), яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, право якого передбачено ст.37 Закону України «Про іпотеку».
За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним,  якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
На підтвердження чого вони посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Умови договору іпотеки іпотекодавцем були погоджені, ним не оспорені, і не оспорюються в судовому порядку.
А тому суд вірно вважав, що немає правових підстав вважати, що перехід права власності від ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», здійснений 03 листопада 2017 року на підставі рішенням нотаріуса як державного реєстратора згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» і відповідного застереження в іпотечному договорі (пункт 6 договору іпотеки), яке згідно вказаного положення Закону прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання,  як немає і підстав для скасування такого рішення нотаріуса згідно позовної вимоги позивачки, як обраного способу захисту порушеного права, яке не узгоджується з положенням ч.2 ст.16 ЦК України. 
Крім того, таке рішення позивачем не оскаржене в порядку ч.2 ст.37 Закону України «Про іпотеку» із обраним способом захисту порушеного права згідно ч.2 ст.16 ЦК України - визнання такого рішення незаконним.
Зокрема, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
За п.10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть, серед іншого, бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд не вправі виходити за межі позовних вимог, оскільки це порушення принципу диспозитивності.
Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). 
Суд вважав, що вимоги позивача є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню, і обставини, що доводять позовні вимоги, судом не встановлені.
Залишаючи рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03 листопада 2017 року, індексний номер 37939494 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» колегія суддів виходить також з наступного.
Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (стаття 1 Закону України «Про іпотеку»).
У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки)).
Відповідно до частин першої та другої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Колегія суддів вважає, що новий кредитор має право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку після того, як первісний кредитор звернув стягнення на іпотечне майно за судовим рішенням, не отримавши задоволення своїх вимог, оскільки в такому випадку у іпотекодержателя зберігається право використати (реалізувати) інші способи звернення стягнення на іпотечне майно, визначені Законом «Про іпотеку», в тому числі і обраний ним позасудовий спосіб звернення стягнення шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року у справі №21 -357а14 зроблено висновок, що «наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. У справі, що розглядається, суди встановили, що рішення про державну реєстрацію права власності на спірну будівлю за Банком було прийнято 05 квітня 2013 року - у момент, коли в Єдиному реєстрі заборон були наявні записи про заборону відчуження вказаного вище нерухомого майна на підставі постанови слідчого ГСУ МВС від 17 серпня 2012 року».
У постанові Верховного Суду України від 19 травня 2015 року у справі №21-121 а 15 зазначено, що «наявність в Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа №21-357а14)».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №755/5072/17 (провадження №14-100цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано  після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що при наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій поки таке обтяження не буде зняте».
Як вбачається з позовної заяви та апеляційної скарги, позивачка зазначала, що на момент державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя існувало обтяження - арешт нерухомого майна, накладений у межах виконавчого провадження №31733448, що, на її думку, виключало можливість здійснення реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, накладеного у межах виконавчого провадження №31733448 на момент державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя колегія суддів звертає увагу на наступне.
 У подібних правовідносинах у постанові Верховного Суду від 25.06.2020 року у справі №904/2922/18 викладено висновок, про те, що: «суди попередніх інстанцій обмежившись постанням на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності обтяжень у вигляді арешту (заборони відчуження), накладеного державним виконавцем на все майно боржника не з`ясували та не надали жодної оцінки змісту обтяження у вигляді арешту на майно (його обсягу), не встановили в інтересах кого було накладено відповідний арешт та його впливу на права й інтереси боржника».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №916/5073/15 (за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визнання права власності) викладено висновок, про те, що: «наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем».
З урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, Верховний Суд у постанові від 22.12.2020 року в справі №923/705/18 зазначив: «оскільки позивач звернувся з позовом в цій справі про скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, судам попередніх інстанцій необхідно було з`ясувати та надати оцінку змісту обтяження у вигляді арешту на майно (його обсягу), і встановити в інтересах кого було накладено відповідний арешт та який його вплив на права та інтереси боржника».
Зокрема у даній справі, відповідно до листа Дарницького районного відділу ДВС Головного територіального Управління юстиції у м. Києві від 02.01.2018 року на вхідним №26075/5 від 28.12.2017 року (т.1, а.с.40) зазначено, що: «на виконанні у відділі перебував виконавчий документ, а саме: виконавчий лист «2-1203/2010 від 08.05.2012 року, виданий Дарницьким районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованості у розмірі 688127 грн. 60 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 90,70 кв.м., житловою площею 51,80 кв.м...».
Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2010 року (т.1, а.с.39), на виконання якого було видано вищевказаний виконавчий лист: в межах справи вирішувалось питання про стягнення заборгованості за кредитним договором №0014/07/00-N від 12.06.2007 року та звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 12 червня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. та зареєстрованим в реєстрі за №3867.
Відповідно, арешт в межах виконавчого провадження №31733448, про який зазначено у вказаному Листі, фактично, накладено в інтересах кредитора за кредитним договором та іпотекодержателя за Договором іпотеки, на підставі яких і відбулась оскаржувана в межах справи державна реєстрація права власності за ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».
Верховний Суд України у постанові від 26.03.2015 року по справі №826/6017/13-а дійшов таких висновків: «Щодо правового висновку Верховного Суду України, про неможливість здійснення державним реєстратором реєстраційних дій за умови наявності в Єдиному реєстрі заборон припису про заборону відчуження майна до поки таке обтяження не буде зняте, то, не заперечуючи проти такого висновку в загальному, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне відхилитись від нього у цьому конкретному випадку саме з тих підстав, що постанова слідчого стосовно заборони відчуження майна третьої особи, накладена для забезпечення прав останньої, а реєстраційною дією такі права лише підтверджені».
Так само, розглядаючи справу за позовом про визнання неправомірним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності Верховний Суд у постанові від 17.06.2020 року по справі №683/402/17 (провадження №61-38290св18), в межах якої було встановлено, що арешт на все майно боржника накладено в інтересах іпотекодержателя зазначив наступне: «На підставі викладеного Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що в зв`язку з накладеним арештом на все нерухоме майно ОСОБА 1 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського районного управління юстиції від 5 жовтня 2010 року саме в інтересах третьої особи як іпотекодержателя майна, вказана заборона та Товариство не поширюється». 
Таким чином, з урахуванням п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» під час вчинення оскаржуваних реєстраційних дій (навіть з урахуванням наявності арешту на всьому майні позивачки) були відсутні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки заборона щодо відчуження майна боржником була накладена саме в інтересах стягувача за виконавчим листом №2-1203/2010 від 08.05.2012 року, виданий Дарницьким районним судом м.Києва, правонаступником якого, на момент вчинення оскаржуваних реєстраційних, дій був відповідач, відповідно, не могла бути перешкодою для реалізації його прав.
Також на підтвердження існування арешту усього нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачки нею до позовної заяви долучено лист Дарницького районного відділу ДВС Головного територіального Управління юстиції у місті Києві від 02.01.2018 року на вхідним №26075/5 від 28.12.2017 року (т.1, а.с.40) у якому зазначено, що: «постановою від 29.07.2015 року накладено арешт на все майно та внесено відповідні обтяження до реєстру».
Разом з цим, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №110365280 від 11.01.2018 року (т.1, а.с.33-34) також, долученої позивачкою до позову інформації про наявні обтяження з боку Дарницького ВДВС Головного територіального Управління юстиції у м. Києві, зокрема арешту, який, як зазначено у Листі, було накладено ще 29.07.2015 року, щодо об`єкту реєстрації права власності - квартири АДРЕСА_1 , Державний реєстр в розділі «Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень» не містить.
Інших доказів того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на час вчинення оскаржуваних реєстраційних дій на об`єкті щодо якого було заявлено вчинення державної реєстрації існувало обтяження - позивачкою до матеріалів справи не надано.
Відповідно до п.п.5, 6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.
Отже, під час державної реєстрації прав щодо об`єкта реєстрації державними реєстраторами відомості щодо об`єктів реєстрації перевіряються на підставі інформації, що міститься в Державному реєстрі прав.
Єдиним обтяженням щодо об`єкта реєстрації, який міститься в реєстрі, є заборона на нерухоме майно, яку зареєстровано в інтересах іпотекодержателя на підставі Договору іпотеки від 12 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колєсник С.А. та зареєстрованого в реєстрі за №3867.
З врахуванням вищенаведеного, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37939494 від 03.11.2017 року діяла в межах повноважень та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 грудня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 від 03 листопада 2017 року, індексний номер 37939494 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-Кредо» залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 22 червня 2022 року.

Головуючий:  

Судді: