ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6116/20  Номер провадження 22-ц/814/1222/22	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М. О.  Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача        Дряниці Ю.В.,
суддів:                Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2021 року за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -
в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду із даним позовом. Вказувало, що за адресою відповідача позивачем надаються послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідач допустила прострочення оплати за отримані послуги, у зв`язку з чим за період з липня 2014 року по червень 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 10 865, 61 грн., нарахований індекс інфляції у розмірі 5 948, 41 грн. та 3 % річних у розмірі 1 732, 49 грн, що в загальному обсязі складає 18 546,51 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 . Також просили суд вирішити питання відшкодування понесених судових витрат. 

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2021 року  у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухваливши нове, яким задовольнити позов. Вважає, що судом безпідставно було застосовано наслідки спливу строку позовної давності, оскільки позовна давність була перервана позивачем у липні 2018 року, шляхом звернення до місцевого суду із заявою про видачу судового наказу. Також, зазначає, що відповідач визнавала борг, шляхом внесення коштів в рахунок оплати спожитих послуг. 

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України. 

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , користується послугами підприємства по забезпеченню централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до «Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року.
Згідно наданого ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» розрахунку, з 01 липня 2014 року по 01 червня 2020 року ОСОБА_1 допустила прострочення оплати за отримані послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 10 865, 61 грн. Крім того, позивачем долучено розрахунок нарахованого індексу інфляції у розмірі 5 948, 41 грн. та 3 % річних у розмірі 1 732, 49 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що 19 липня 2018 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» зверталося до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за отримані послуги з теплопостачання за період з липня 2014 року по травень 2018 року.
03 серпня 2018 року Октябрським районним судом м. Полтави у справі № 554/5587/18 видано судовий наказ про стягнення заборгованості із послуг теплопостачання із ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго».
       Судовий наказ Октябрського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2018 року у справі № 554/5587/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» боргу був скасований, за заявою ОСОБА_1 , ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 03 грудня 2019 року. 

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за період з липня 2014 року по квітень 2017 року сплинув строк позовної давності, а заборгованість з жовтня 2017 року по червень 2020 року вісутня.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно до ч.ч. 2, 5 ст. 261 ЦК України, аеребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
Так, із долучено до матеріалів справи розрахунку, вбачається, що заборгованість за послуги з теплопостачання нараховувалась позивачем щомісяця, а тому перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Таким чином, враховуючи, що із даним позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося у липня 2020 року, то щомісячний платіж, сплата якого прострочена у межах строку позовної давності слід відраховувати із червня 2017 року. 
Відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності з липня 2014 року по квітень 2017 року, яке вірно враховане і задоволене судом першої інстанції, шляхом ухвалення рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.
Доводи апеляційної скарги щодо переривання строку позовної давності у липні 2018 року, у зв`язку із зверненням до місцевого суду із заявою про видачу судового наказу – не спростовують правильності висновків місцевого суду.
Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264 цього кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним.
Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати).
На підставі наведених правових положень Велика Палата Верховного суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 підсумувала, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

Отже, факт звернення ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у липні 2018 року із заявою про видачу судового наказу не перервав строк позовної давності, тим більше, що на момент подання вищезгаданої заяви строк позовної давності вже був пропущений заявником щодо частини заявленої ним заборгованості, що, зокрема, стало підставою для подальшого скасування судового наказу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 серпня 2018 року у справі № 554/5587/18 ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 03 грудня 2019 року. 
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги, щодо визнання відповідачем боргу, шляхом внесення часткової оплати послуг, оскільки згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. 
Таким чином, колегія суддів не вбачає в матеріалах справи доказів, що відповідачем вчинялися дії, які можуть бути розцінені судом, як визнання боргу за попередній період.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що у задоволенні позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в частині вимог про стягнення заборгованості, що утворилась з липня 2014 року по квітень 2017 року слід відмовити, у зв`язку із пропуском строку позовної давності, а у стягненні заборгованості, що утворилась з травня 2014 року по червень 2020 року слід відмовити, у зв`язку із її недоведеністю, як і задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, як похідних. 
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                              Ю. В. Дряниця
               
Судді                                                                        Л. І. Пиилипчук

                                                                               О. В. Чумак