Номер провадження: 22-ц/813/3249/22 
Справа № 521/18291/20
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії: 
Головуючого Князюка О.В., 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М., 
розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» про визнання дій неправомірними, скасування заборгованості, стягнення переплати за спожиту електроенергію,- 

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року до Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі», в якому просив суд визнати дії АТ «Одесаобленерго» щодо нарахування пільгової норми електропостачання та заборгованості ОСОБА_1 за спожиту у 2017-2019 р.р. електроенергію в сумі 359,36 грн. перед АТ «Одесаобленерго» протиправною; нараховану заборгованість ОСОБА_1 за спожиту у 2017-2019 р.р. у сумі 359,36 грн. перед АТ «Одесаобленерго» визнати безпідставною та скасувати її; стягнути з АТ «Одесаобленерго» на користь позивача переплату у розмірі 1199,00 грн., як такої, що виникла в результаті допущення АТ «Одесаобленерго» в період 2017-2019 р.р. порушено Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та обмеження конституційного права позивача.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що є ветераном військової служби, учасником ЛНА на ЧАЕС категорії 1, інвалідом війни 2 групи. Станом на 01.02.2020 року позивачу було безпідставно нараховано заборгованість за спожиту електроенергію перед АТ «Одесаобленерго» за період 2017-2019 рр. у сумі 359,36 грн., за розрахунками позивача заборгованість відсутня, наявна переплата станом на 01.02.2020 року склала 1199,05 грн., нарахування заборгованості позивачу здійснено внаслідок методологічної помилки та невірного застосування п. 5 ст. 13 Закону України від 22.10.1993 року «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме застосування передбаченої законом пільги у вигляді 100-процентної знижки плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб до вартості спожитої електроенергії від 0 до 100 кВт/год, в той час як вірним, на думку позивача, є застосування зазначеної пільги до обсягу спожитої електроенергії від 0 до 100 100 кВт/год, після чого розрахунок вартості решти спожитої електроенергії має здійснюватися із застосуванням пільгового тарифу на перші 100 кВт/год понад пільговий обсяг.
Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує за необґрунтованості вимог, зазначає, що при розрахунку вартості спожитої електричної енергії враховано пільгу позивача, розрахунок проведено відповідно до вимог Постанови КМУ № 409 від 06.08.2014 р. «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування», Порядку застосування тарифів на електроенергію, затвердженому Постановою НКРЕ № 498 від 23.04.2012 р.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» про визнання дій неправомірними, скасування заборгованості, стягнення переплати за спожиту електроенергію - було відмовлено. 
Рішення обґрунтовано тим, що позивач як інвалід війни має пільгу у вигляді 100-процентної знижки плати за спожиту електричну енергію в обсязі 100 кВт/год на місяць, що у спірному періоді підлягала застосуванню до обсягів електричної енергії, спожитих від 0 кВт·год до встановленої норми (100 кВт/год).
Наданий позивачем на підтвердження позовних вимог розрахунок вказаним нормам законодавства не відповідає в частині визначення вартості електричної енергії, спожитої понад пільгу - 0,90 грн. за спожиті 100 кВт/год понад пільгу замість 1,68 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, що є правовою підставою в задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу
Не погоджуючись з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.05.2021 року ОСОБА_1 , 9 червня 2021 року до Одеського апеляційного суду подав апеляційну скаргу. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 13 травня 2021 року справі №521/18291/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» про стягнення переплати за споживчу енергію скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що: 1) судом першої інстанції було неповно з`ясовані обставини, що мають суттєве значення для справи; 2) недоведеність тих обставин, що мають значення для справи, які в рішенні суду першої інстанції визнанні встановленими; 3) неправильно застосовано судом першої інстанції норм матеріального права.

05.10.2021 до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому «ДТЕК Одеські Електромережі» проти апеляційної скарги заперечує за необґрунтованості вимог, та вважає її такою, що не підлягає задоволенню. 
Відзив обґрунтовано тим, що: 1) фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції за результатом розгляду справи доказів та власне викладення суб`єктивного судження позивача на обставини встановлені судом першої інстанції, яке не ґрунтуються на положеннях діючого українського законодавства. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2021 року провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» про визнання дій неправомірними, скасування заборгованості, стягнення переплати за спожиту електроенергію - було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.06.2022 року справу призначено до розгляду.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.
Дана справа за ціною позову (1199,00 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

Позивач є ветераном-інвалідом війни, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 р., що підтверджується копіями відповідних посвідчень, є споживачем електричної енергії, що поставляється відповідачем за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 .

Мотивувальна частина
Застосовані нормами права та висновки апеляційного суду за результатом розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав жодного доказу на підтвердження заявлених вимог, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондує обов`язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.
Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
У статті 1 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.
Частиною 2 статті 9 цього Закону передбачено, що до державних соціальних нормативів належить, зокрема, соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам.
Соціальні норми і нормативи - це показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами (абзац 5 статті 1 Закону).
Згідно зі статтею 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.
Закон визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, місяць, день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг.
Згідно пункту 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені цим законом, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.
Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 встановлено, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.
Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
З метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 встановлено державні соціальні стандарти у сфері житлово-комунального обслуговування, до числа яких відносяться соціальна норма житла та соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії.
Підпунктом 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема: для користування послугами з електропостачання (з 1 січня 2018 року) у житлових приміщеннях (будинках): обладнаних стаціонарними електроплитами за наявності централізованого постачання гарячої води - 110 кВт/г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт/г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 230 кВт/г на місяць.
Порядок постачання електричної енергії населенню за регульованим тарифом затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23 квітня 2012 року № 498 «Про затвердження Порядку застосування тарифів на електроенергію», чинною на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пункту 2.2 вищевказаного Порядку норми споживання електричної енергії населенням установлені законодавством, у межах яких надаються пільги та субсидії населенню, застосовуються до обсягів електричної енергії, спожитих від 0 кВт год до встановленої норми.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» з урахуванням змін і доповнень встановлено, що з 01 березня 2017 року населенню (у тому числі, яке проживає в житлових будинках, обладнаних кухонними електроплитами): 0, 90 коп з ПДВ за 1 кВт год за обсяг, спожитий до 100 кВт год електроенергії на місяць (включно), та 1,68 коп з ПДВ за 1 кВт год за обсяг, спожитий понад 100 кВт год електроенергії на місяць.
Частиною 5 статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.
У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.
Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом.
Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини».
У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».
У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.
Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).
Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є ветераном-інвалідом війни, учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 р., що підтверджується копіями відповідних посвідчень, є споживачем електричної енергії, що поставляється відповідачем за адресою АДРЕСА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 , що визнається сторонами та має пільги з оплати комунальних послуг, в тому числі і послуг з електропостачання у розмірі 100 % ліміту споживання щомісяця. Ліміт споживання встановлюється на законодавчому рівні і залежить від наявності у будинку електричних плит і централізованого постачання гарячої води.
Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" спрямований на захист ветеранів війни, одним з його основних завдань є надання їм пільг, переваг та інших соціальних гарантій, пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни та членів їх сімей, не можуть бути скасовані без рівноцінної їх заміни, нормативні акти органів державної влади та місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим законом, є недійсними (ст. ст. 1, 2 Закону).
Якщо споживач має право на декілька пільг одночасно, йому надається тільки одна з пільг за його вибором.
Норми споживання електричної енергії населенням, установлені законодавством, у межах яких надаються пільги та субсидії населенню, застосовуються до обсягів електричної енергії, спожитих від 0 кВт·год до встановленої норми.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 26.02.2015 № 220, що була чинною в спірний період, було встановлено тарифи на електроенергію, що відпускається населенню, з 01 березня 2017 року за обсяг, спожитий до 100 кВт·год електроенергії на місяць (включно) - 0,90 грн. за кВт/год, за обсяг спожитий понад 100 кВт·год електроенергії на місяць - 1,68 грн. за кВт/год.
Встановивши, що відповідачем при нарахуванні ОСОБА_1 оплати за користування електричною енергією враховувалась пільга - 100-процентна знижка за користування комунальними послугами у сукупності з соціальним нормативом користування житлово-комунальними послугами, що визначений відповідно до положень Постанови № 409, яка є чинною (не скасована та не визнана неконституційною), а отже є обов`язковою для застосування у діяльності підприємства, яке надає комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи ОСОБА_1 щодо того, що відповідач загальну кількість спожитої електроенергії поділяв за ціною до 100 кВт/год та більше 100 кВт/год, чим порушив вимоги закону, оскільки соціальний обсяг електроенергії не повинен ділитися за ціною до та більше 100 кВт/год, є необґрунтованими, оскільки диференціація розміру оплати за електроенергію за обсяг, спожитий до 100 кВт год на місяць, та понад такий обсяг, передбачена Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» з урахуванням змін і доповнень на час виникнення спірних правовідносин.
Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Одеські Електромережі» про визнання дій неправомірними, скасування заборгованості, стягнення переплати за спожиту електроенергію- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст судового рішення складено 10 червня 2022 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                  О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін