ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2022 року 
м. Київ
справа №640/25201/20
адміністративне провадження № К/9901/41629/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Мацедонської В.Е., Радишевської О.Р.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в місті Києві, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві; Державної судової адміністрації України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року (суддя Шейко Т.І.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року (суддя-доповідач Єгорова Н.М., судді Сорочко Є.О.,         Федотов І.О.),
У С Т А Н О В И В:
I. Суть спору
1. У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві (далі - ТУ ДСА в місті Києві), в якому просила:
- визнати протиправними дії ТУ ДСА в місті Києві щодо нарахування та виплати їй як судді Голосіївського районного суду міста Києва суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язати ТУ ДСА в місті Києві провести перерахунок її суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України і статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус судців», та виплатити недоотриману частину.
2. На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що у спірний період ТУ ДСА в місті Києві протиправно виплачувало їй суддівську винагороду в меншому розмірі, ніж передбачено статтею 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), що порушує вимоги статті 130 Конституції України та є підставою для стягнення на її користь недоотриманої суми.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року позов задоволено повністю: визнано протиправними дії ТУ ДСА в місті Києві щодо нарахування та виплати судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; зобов`язано ТУ ДСА в місті Києві провести перерахунок суддівської винагороди судді Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України і статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус судців», та виплатити недоотриману частину.
4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 травня 2021 року та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково: стягнуто з ТУ ДСА в місті Києві на користь ОСОБА_1 суму нарахованої, але не виплаченої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 198661 грн 41 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
5. Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до статті 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій. У зв`язку з цим положення статті 135 Закону №1402-VIII є спеціальними при визначенні розміру суддівської винагороди та мають пріоритет у застосуванні перед положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (зі змінами, внесеними згідно із Законом №553-IX), який має іншу сферу регулювання. З огляду на вкладене суди дійшли висновку про неправомірність виплати позивачці у спірний період суддівської винагороди в обмеженому розмірі на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
6. Постанову в частині скасування рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції мотивував тим, що окружний суд не врахував факт нарахування відповідачем позивачці суддівської винагороди у повному обсязі, що виключало можливість визнання протиправними дій останнього у відповідній частині. З урахуванням наведеного та з метою належного, повного і всебічного захисту прав позивачки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача суми нарахованої, але не виплаченої позивачці суддівської винагороди за спірний період.
III. Провадження в суді касаційної інстанції
7. У касаційній скарзі ТУ ДСА в місті Києві, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції.
8. За доводами відповідача, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд першої інстанції неправильно визначив суб`єктний склад учасників цієї справи та не залучив до участі у ній належного відповідача - Державну судову адміністрацію України (далі - ДСА України) як головного розпорядника бюджетних коштів, що виділяються на фінансування судів. У свою чергу суд апеляційної інстанції не виправив цю помилку, допущену судом першої інстанції, та не врахував висновків Верховного Суду з цього питання, які викладені ним у справах №340/1916/20, №520/13014/2020.
9. У відзиві на касаційну скаргу ДСА України підтримала аргументи ТУ ДСА в місті Києві по суті позовних вимог, стверджуючи, що з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року ТУ ДСА в місті Києві не мало правових підстав для нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, установлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-IX).
10. ОСОБА_1 не подала відзиву на касаційну скаргу.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
11. Указом Президента України від 28.12.2010 №1290/2010 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 призначена на посаду судді Голосіївського районного суду міста Києва строком на п`ять років та наказом голови Голосіївського районного суду міста Києва від 06.01.2011 №5 зарахована до штату цього суду.
12. Указом Президента України від 07.09.2018 №272/2018 «Про призначення суддів»    ОСОБА_1 призначена на посаду судді Голосіївського районного суду міста Києва та наказом голови Голосіївського районного суду міста Києва від 10.02.2018 №122-ОС продовжено її повноваження в штаті Голосіївського районного суду міста Києва та відновлено щомісячну доплату за вислугу років.
13. За період з 01 січня 2020 року до 17 квітня 2020 року позивачці нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, виходячи з 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2020 року, доплати за вислугу років в розмірі 30% від посадового окладу судді.
14. У період з 18 квітня 2020 року по 28 липня 2020 року до нарахованої позивачці суми суддівської винагороди відповідачем застосовано обмеження, встановлене Законом України від 13 квітня 2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.
15. Уважаючи вказане обмеження суддівської винагороди протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим адміністративним позовом.
V. Позиція Верховного Суду
16. За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
17. У касаційній скарзі ТУ ДСА в місті Києві не оскаржує судові рішення в частині визнання за позивачкою права на отримання суддівської винагороди у спірних період у розмірі, встановленому статтею 135 Закону №1402-VIII, фактично погоджуючись із висновком судів у цій частині, який узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20.
18. При цьому доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, стосуються неправильного визначення судами попередніх інстанцій особи, яка має відповідати за цим позовом (належного відповідача).
19. Отже, судові рішення підлягають касаційному перегляду виключно у зазначеній частині.
20. Статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
21. Засади фінансування судів закріплені у статті 148 Закону №1402-VIII, якою встановлено таке: фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина перша); функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, крім Верховного Суду і  вищого спеціалізованого суду, здійснює Державна судова адміністрація України (частина третя); функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України (частина четверта).
22. Відповідно до статті 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
23. Наведеним нормам кореспондують положення статей 151 і 154 Закону №1402-VIII, якими обумовлено, що державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади, є Державна судова адміністрація України. Територіальними органами Державної судової адміністрації України є її територіальні управління, основним завданням яких, у силу пункту 3 Типового положення про територіальні управління Державної судової адміністрації України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 15.07.2015 №104, є організаційне забезпечення діяльності місцевих судів та фінансове забезпечення місцевих загальних судів з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів та забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.
24. У розумінні пунктів 18 і 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України, головними розпорядниками бюджетних коштів є бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 цього Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень; розпорядником бюджетних коштів є бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.
25. Таким чином, територіальні органи ДСА України є розпорядниками бюджетних коштів, які в межах бюджетних асигнувань уповноважені здійснювати фінансове забезпечення місцевих загальних судів, у тому числі здійснювати витрати бюджету на виплату суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів.
26. Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій, у період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року включно ТУ ДСА в місті Києві нараховувало ОСОБА_1 суддівську винагороду у розмірі, визначеному статтею 135 Закону №1402-VIII, однак на виконання статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» виплачувало її у розмірі, що не перевищував 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.
27. За змістом пункту 9 частини першої статті 4, статті 5, частини четвертої статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, який, на думку позивача, порушив його права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.
28. Розглядаючи цю справу, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що спірні правовідносини щодо виплати суддівської винагороди у належному розмірі виникли між ОСОБА_1 і ТУ ДСА в місті Києві, на яке законом покладено обов`язок виплачувати позивачці суддівську винагороду як судді місцевого загального суду.
29. Відтак, суди правильно встановили, що ТУ ДСА в місті Києві є належним відповідачем за пред`явленим ОСОБА_1 позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив порушення прав позивачки у спірних правовідносинах.
30. Колегія суддів відхиляє доводи ТУ ДСА в місті Києві про необхідність залучення співвідповідачем у справі ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності місцевих судів, адже між позивачкою і ДСА України не виникло жодних правовідносин, тоді як відносини між ТУ ДСА в місті Києві і ДСА України щодо надання бюджетних асигнувань, затвердження і виконання кошторису тощо за своєю правовою природою є бюджетними правовідносинами, які виникають між учасниками бюджетного процесу з приводу реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), та які безпосередньо не стосуються виплати позивачці суддівської винагороди.
31. Слід також зазначити, що з`ясування складу учасників справи здійснюється адміністративним судом на підставі норм КАС України з урахуванням фактичних обставин кожної конкретної справи, тому висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20 і від 23 червня 2021 року у справі №520/13014/2020, щодо неповного встановлення судами обставин указаних справ у частині визначення належного відповідача не підтверджують допущення відповідних порушень норм процесуального права під час розгляду цієї справи.
32. Що стосується визначення способу захисту порушеного права ОСОБА_1 , то за встановлених у цій справі фактичних обставин суд апеляційної інстанції дійшов вмотивованого висновку про необхідність стягнення на користь позивачки з відповідача нарахованої, але не виплаченої їй суми суддівської винагороди, що не суперечить способам захисту, встановленим у статті 5 КАС України.
33. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
34. Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, виправивши помилки, допущені судом першої інстанції, тому відсутні підстави для зміни чи скасування прийнятого ним рішення.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві залишити без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2021 року - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                       С.А. Уханенко

Судді:                                                                                           В.Е. Мацедонська

                                                                                          О.Р. Радишевська