ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/7472/21                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 травня 2022 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                           Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                       Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
                                                  
          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

                                                  В С Т А Н О В И В :
           ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо невиплати йому середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.04.2021 до 27.08.2021 (з моменту виникнення спору та повідомлення ним відповідача про неповний розрахунок при звільненні до фактичного розрахунку); зобов`язання відповідача виплатити йому середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.04.2021 до 27.08.2021 з моменту виникнення спору та повідомлення відповідача про неповний розрахунок при звільненні до фактичного розрахунку, 128 днів, виходячи з розрахунку 314,5 грн в день, у розмірі 40256,00грн.
          Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року позов задоволено частково.          Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1  щодо виплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.04.2021 до 27.08.2021 (з моменту виникнення спору та повідомлення ним відповідача про неповний розрахунок при звільненні до фактичного розрахунку). Зобов`язано відповідача виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.04.2021 до 27.08.2021 у розмірі 16566,30 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.  
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.  
          Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.
          Як убачається з матеріалів справи, Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.11.2018 №258 позивача 19.11.2018 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Черкаського ОВК, м.Черкаси. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 (справа №580/2929/21) визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно.
На виконання рішення суду 27.08.2021 на рахунок позивачки було перераховано заробітну плату (кошти) згідно зі вказаним рішенням суду в сумі 9832,33грн.
При цьому відповідачем не було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
У постанові від 31.10.2019 у справі №825/598/17 Верховний Суд зазначив, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця - військової частини за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику - військовослужбовцю всіх належних сум. Водночас з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, Верховний Суд прийшов до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України  як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Відповідно до матеріалів справи, позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 19.11.2018, а проведення остаточного розрахунку з ним відбулося лише 27.08.2021. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем порушено приписи ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно вимог постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що середньоденний заробіток позивача складає 314,5 грн. 
На період затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно та індексації (відповідно  позовних вимог), а саме з 20.04.2021 (часу повідомлення позивачем відповідача про неповний розрахунок при звільненні) до 27.08.2021 (часу фактичного повного розрахунку) припадає 128 днів.
Розрахований за правилами Порядку №100 середній заробіток за цей період становить 40256,00 грн. (314,5 грн*128), що значно перевищує суму грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації (9832,33 грн.) невиплатою яких у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до  ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.
В даному випадку на переконання колегії суддів, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, справедливою і такою, що відповідає критеріям співмірності, сумою відшкодування позивачу за затримку роботодавцем розрахунку при звільненні є виплата у розмірі  16566,30  грн.
Суд першої інстанції при вирахуванні вказаної суми вірно взяв до уваги те, що до відповідача в досудовому порядку позивач звернувся заявою 20.04.2021, а до суду із відповідним позовом про не нарахування та не виплату йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки та індексації - 13.05.2021. Рішення судом ухвалено 19.07.2021, а кошти виплачені відповідачем 27.08.2021 та становили 9832,33 грн. 
Фактично несвоєчасність виплати коштів стосувалася спірних сум, стягнення яких ініційоване позивачем до вирішення через два з половиною роки після звільнення. 
Вказані обставини свідчать про те, що невиплата при звільненні компенсації позивачу невикористаної додаткової відпустки на час його звільнення та індексації грошового забезпечення не були для нього істотними та достатньо важливими та свідчить про свідому бездіяльність позивача, яка фактично призвела до затримки (прострочення) виплати такої заборгованості та як наслідок збільшення її суми. Відповідач добросовісно та невідкладно виплатив вказану спірну суму коштів.
Отже, з урахуванням навежденого, наявні підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку. 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що загальна сума доходу, що мала бути виплачена позивачу на день виключення його із списків особового складу частини, 19.11.2018 становить 23903,15грн = 14070,82 грн (грошове забезпечення виплачене позивачу в листопаді 2018 року) + 9832,33грн (грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2018 роки та індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно виплачені позивачу 27.08.2021).
Співвідношення (майнові втрати) суми грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017-2018 роки та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно, що виплачена 27.08.2021 у розмірі 9832,33 грн, до загальної суми заробітної плати, належної до виплати під час звільнення позивача, становить 2,43: 23903,15грн (нарахований дохід у листопаді 2018 року + згадані присуджені судом кошти) / 9832,33грн = 2,43.
Отже, загальна сума коштів за порушення відповідачем строку розрахунку з позивачем при звільненні становить 16566,30грн. (40256 грн/2,43=16566,30 грн.).
Суд першої інстанції правильно зазначив, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні та зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 20.04.2021 до 27.08.2021 у розмірі 16566,30 грн.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи сторін не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 322 КАС України, суд
          
                                                  П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
          Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
                    
          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                            А.Ю. Коротких