ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

14 червня 2022 року	  м. Одеса	Справа № 916/3423/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Ярош А.І., Принцевської Н.М.

розглянувши і порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Порше Лізинг Україна”, м. Київ
на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року, м. Одеса, суддя Погребна К.Ф., повний текст рішення складено та підписано 29.12.2021 року
у справі №916/3423/20
за позовом    Товариства з обмеженою відповідальністю    “Порше Лізинг Україна”, м.Київ
до відповідача    Товариства з обмеженою відповідальністю    “Агрос Тім”, м. Одеса
про    стягнення 218 982 грн. 82 коп.,-

В С Т А Н О В И В:

          Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
          
Товариство з обмеженою відповідальністю “Порше Лізинг Україна”, м.Київ звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрос Тім”, м. Одеса, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрос Тім”, м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ заборгованість за договором про фінансовий лізинг від 13.12.2018 року № 00017424 у розмірі 218      982 грн. 82 коп.
Рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №916/3423/20 (суддя Погребна К.Ф.) позов задоволено частково, стягнуто з    Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м. Одеса на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ суму заборгованості за лізинговими платежами у розмірі 62 040 грн. 01коп., 3% річних у сумі 355 грн. 81коп., пеню у сумі 588 грн. 53коп., інфляційні втрати у сумі 368 грн. 85коп. та судовий збір у сумі 950 грн. 30коп.
22.12.2021 року за вх. 2-1524/21 до    суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ до суду надійшла заява, якою воно просило суд, керуючись ст.ст.126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, долучити до матеріалів справи наведені документи на підтвердження факту витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.
          Додатковим рішенням Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20 (суддя Погребна К.Ф.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю    «Порше Лізинг Україна», м. Київ    щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю    «Агрос Тім», м. Одеса     витрат на професійну правничу допомогу    задовольнити частково. Стягнуто з    Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса    на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ витрати на правничу допомогу сумі 4    339 грн. 60коп. В решті заяви відмовлено.
          Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю    «Порше Лізинг Україна», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса та посилаючись на положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України,  необхідно покласти судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу, пропорційно на сторони, стягнувши з відповідача на користь позивача заявлені витрати у розмірі 4    339 грн. 60 коп.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м.Київ з додатковим рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю заяву про стягнення судових витрат. 
          Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки рішенням господарського суду Одеської області від 21.12.2021 року у справі №923/3423/20 позовні вимоги задоволено частково, то суд першої інстанції неправильно задовольнив заяву про стягнення судових витрат частково, тобто стягнув витрати на правову допомогу пропорційно у розмірі 4    339 грн. 60 коп. Інших доводів апеляційна скарга не містить. Отже, скаржник зазначає, що в разі задоволення позовних вимог в повному обсязі, належить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в повному обсязі, а саме в сумі 15    000 грн. 00 коп.
           Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.01.2022 року  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Порше Лізинг Україна”, м. Київ на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
           14.02.2022 року через канцелярію, до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос Тім", м.Одеса надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Порше Лізинг Україна”, м. Київ на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20.
          У відзиві відповідач зазначає, що апелянт оскаржує додаткове рішення в залежності від скасування основного рішення, тобто якщо буде скасовано основне рішення, то просить скасувати і додаткове рішення.
Отже, враховуючи те, що на думку відповідача апеляційна скарга на основне рішення є необґрунтованою, то необґрунтованою є і скарга в частині додаткового рішення. В зв`язку з чим просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.  
          Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Приписи пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму. 
В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.
          В даному випадку судова колегія дійшла висновку, що справа № 916/3423/20 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 218 982 грн. 82 коп.
          Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржуване у справі додаткове рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю    «Порше Лізинг Україна», м.Київ не підлягає задоволенню,  а додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20  не підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Господарським судом Одеської області та судовою колегією Південно-західного апеляційного господарського суду встановлено, що 10.04.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю    «Порше Лізинг Україна» уклало договір про надання юридичних послуг з Адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг».
Відповідно до пункту 2.1 договору про надання правової допомоги від 10.04.2018 року за надання послуг замовник сплачує виконавцю винагороду, сума якої визначається у відповідній додатковій угоді (заявці), яка підписується сторонами. На виконання договору між сторонами укладено заявку на надання юридичних послуг №49 від 21 жовтня 2020 року до договору про надання правової допомоги від 10.04.2018 року на суму 12    500 грн. 00 коп. та 2    500 грн. 00 коп. ПДВ, а всього 15    000 грн. 00 коп. 
22.12.2021 року за вх. 2-1524/21 до    суду першої інстанції від позивача до суду надійшла заява, згідно якої він просив суд, керуючись ст.ст.    126,    129,    221, 244 Господарського процесуального кодексу України, долучити до матеріалів справи наведені документи на підтвердження факту витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15    000 грн. 00 коп.
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОС ТІМ», м. Одеса про зменшення понесених відповідачем витрат на професійну правову допомогу матеріали справи не містять.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Згідно    ст. 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому    статтею 244 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі ст. 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За частиною третьою зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України). Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).
Згідно ч.1 ст.26 Закону України    «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами п`ятою, шостою цієї статті передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Відповідно до    ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
В силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 цього Кодексу).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Згідно з ч.8    ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом першої інстанції встановлено, а судовою колегією перевірено, що матеріали справи містять надані на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем договір про надання юридичних послуг від 10.04.2018, заявку на надання юридичних послуг №49 від 21.10.2020р., рахунок на оплату №180410_49_1 від 21.10.2020, платіжне доручення №51007030 від 30.10.2020  на суму 15    000 грн. 00 коп. та акт про надані послуги №1 від 23.10.2020.
При цьому пунктом 2.1 договору сторони передбачили, що за надання послуг замовник сплачує виконавцеві винагороду, сума якої визначається у відповідній додатковій угоді (заявці), яка підписується сторонами. Договір є укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами договірних зобов`язань (пункт 6.1 договору).
З матеріалів справи вбачається, що до вказаного договору було підписано 21.10.2020 заявку про надання юридичних послуг №49, якою, зокрема, передбачено, що виконавець зобов`язується надати замовнику наступні послуги: забезпечити належне представництво інтересів замовника у відповідних судах, в тому числі апеляційної та касаційної інстанцій, по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідільністю "Агрос Тім" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №00017424 від 13.12.2018 (п.1а заявки)
Пунктами 4.1. - 4.2. заяви сторони погодили вартість послуг в суді першої інстанції на рівні 15    000 грн. 00 коп. та строк оплати: передплата протягом 5 банківських днів з дня отримання від виконавця відповідного рахунку.
Враховуючи вищевказані докази, суд зазначає про доведеність позивачем факту надання йому правничої допомоги та факту оплати послуг.
Частиною 4    ст.129 Господарського процесуального кодексу України України    встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, оскільки нормами закону    передбачена необхідність покладення судових    витрат, в тому числі і витрат на правову допомогу, у разі задоволення позову - на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, господарський суд, враховуючи    задоволення позовних вимог частково, правильно стягнув з відповідача на користь    позивача витрати    на правову допомогу пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 4    339 грн. 60 коп.
З огляду на викладене, та те, що відповідачем, на підставі ст. 73 – 74 Господарського процесуального кодексу України до суду першої інстанції не подано жодних належних та допустимих доказів про неспівмірність витрат на правову допомогу адвоката, відсутнє клопотання про зменшення судових витрат, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції вірно, з урахуванням процесуальних норм, надано оцінку усім доказам у справі та зроблено правильний висновок  щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрос Тім”, м.Одеса витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 4 339 грн. 60 коп.
За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю “Порше Лізинг Україна”, м. Київ на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі № 916/3423/20 не підлягає задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ Порше Лізинг Україна ”, м. Київ на додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20 залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Одеської області від 28.12.2021 року у справі №916/3423/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя:                                                           Г.І. Діброва 

Судді:                                                                                   Н.М. Принцевська 

                                                                                             А.І. Ярош