ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
8 червня 2022 року
м. Київ
справа № 757/13678/21-к
провадження № 51-4579 км 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                            ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                            ОСОБА_4 ,
особи, яка подала касаційну скаргу,                 
(у режимі відеоконференції)                                ОСОБА_5 ,
прокурора                                                                ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 7 червня 2021 року про повернення його апеляційної скарги на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням слідчого судді,  ОСОБА_5 оскаржив його до апеляційного суду.
Київський апеляційний суд ухвалою від 7 червня 2021 року повернув апеляційну скаргу  ОСОБА_5 на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) у зв`язку з тим, що її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує, що ухвала слідчого судді постановлена без його участі, хоча він бажав бути присутнім, про що повідомляв суд. Як зазначає ОСОБА_5 , ухвалу слідчого судді отримав 6 травня 2021 року, до апеляційного суду звернувся 10 травня 2021 року, а отже, на його думку, строки оскарження ним порушено не було, тому суд апеляційної інстанції необґрунтовано повернув його апеляційну скаргу. Посилається на те, що суддя ОСОБА_7 уже ухвалював 16 березня 2020 року рішення у вказаній справі, тому не міг брати участь у розгляді апеляційної скарги. Вважає, що оскаржене судове рішення порушує його право на захист та не відповідає приписам ст. 370 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Прокурор  ОСОБА_6  у судовому засіданні касаційну скаргу  ОСОБА_5 підтримала частково, просила скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, перевіривши матеріали провадження за скаргою  ОСОБА_5 , колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доступ до правосуддя є одним з основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України і ст. 7, ч. 6 ст. 9, ст. 24 КПК України).
Згідно зі ст. 370 та ч. 2 ст. 418 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції повинна бути законною, обґрунтованою і вмотивованою. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи, викладені ОСОБА_5 у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду вказаним вимогам кримінального процесуального закону не відповідає з огляду на таке.
Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою – якщо скаргу подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.
За правилами п. 3 ч. 2 і ч. 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. При цьому для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.
Київський апеляційний суд ухвалою від 7 червня 2021 року повернув його апеляційну скаргу  на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Постановляючи вказане рішення, суддя-доповідач зазначив, що апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року подано 10 травня 2021 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, і при цьому питання про поновлення строку ним не порушувалось.
Однак з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 на момент написання апеляційної скарги на вищевказану ухвалу слідчого судді перебував під вартою, отже, строк апеляційного оскарження для нього обчислюється, відповідно до положень ч. 3 ст. 395 КПК України, з моменту вручення копії судового рішення.
Проте суд апеляційної інстанції, порушуючи вимоги кримінального процесуального закону, за наявності процесуальної можливості не встановив початку перебігу строку на апеляційне оскарження рішення слідчого судді та передчасно прийняв рішення про повернення ОСОБА_5 скарги на підставі п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України.
Більше того, поза увагою суду апеляційної інстанції залишився той факт, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про отримання ОСОБА_5 копії ухвали слідчого судді.
Таким чином, під час вирішення питання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року суд апеляційної інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Водночас доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про неможливість суддею ОСОБА_7 брати участь у розгляді апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, оскільки цей суддя вже ухвалював судове рішення у вказаній справі, не ґрунтуються на вимогах чинного кримінального процесуального закону, зважаючи на таке.
Положення ст. 75 КПК України визначають обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні. Частиною 3 ст. 76 КПК України встановлено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції.
За матеріалами провадження, ухвалою Київського апеляційного суду від 16 березня 2020 року колегія суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_7 , суддів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , залишила без змін вирок Дарницького районного суду м. Києва від 8 жовтня 2019 року стосовно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.
Надалі суддя ОСОБА_7 постановив оскаржувану ухвалу від 7 червня 2021 рокупро повернення апеляційної скарги ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 6 квітня 2021 року.
Отже, за конкретних обставин, враховуючи положення статей 75, 76 КПК України, відсутня заборона участі судді ОСОБА_7 у цьому провадженні, оскільки він брав участь у розгляді апеляційної скарги на судове рішення в іншому кримінальному провадженні, обвинуваченим у якому був ОСОБА_5 .
З огляду на викладене Суд вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвалу судді-доповідача апеляційного суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України скасувати з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене й ухвалити рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу  ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 7 червня 2021 року скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                      ОСОБА_3