Справа № 344/11652/21 
Провадження № 22-ц/4808/430/22 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Петрів Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Атаманюком Б.М. 21 грудня 2021 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні дітей,
в с т а н о в и в:
У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми.
В обґрунтування позову зазначив, що в шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після виписки з пологового будинку відповідач разом з дітьми переїхала проживати до своїх батьків в с. Перевозець Калуського району. З тих пір відносини між сторонами різко погіршились, з боку ОСОБА_2 в його сторону звучали образи, висувались все нові вимоги, претензії. Відповідач почала використовувати дітей для впливу на нього, перешкоджала йому в спілкуванні з дітьми, розповсюджувала неправдиву інформацію, про те що він не цікавиться ними та не бере участі в їх вихованні.
Позивач стверджував, що намагався зберегти сім`ю, втім ОСОБА_2 подала до суду заяву про розірвання шлюбу. Спроби побачитися з дітьми відповідач сприймає як переслідування, подає заяви до поліції. При цьому перешкоджає йому у побаченні з дітьми. Зокрема, такі перешкоди вчинялися 27.06.2021 року та 04.07.2021 року.
23 червня 2021 року на день народження дітей позивач мав намір принести їм подарунок, втім через реакцію відповідача такий передати не зміг. Зазначене підтверджує відеодоказами.
Просив суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у спілкуванні з дітьми шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити йому таких перешкод. Встановити режим побачень батька з дітьми: з 10:00 год. до 18:00 год. щонеділі, надавши ОСОБА_1 право забирати дітей о 10:00 год. за місцем їх реєстрації ( АДРЕСА_1 ) та повертати дітей о 18:00 год. за тим самим місцем; один раз щоліта поводити з дітьми 8 днів, починаючи з 08:00 год. суботи, і закінчуючи 20:00 год. неділі (8-мий день), точні дати - на вибір ОСОБА_1 , з попереднім повідомленням рекомендованим та електронним листом ОСОБА_2 про визначені дати; один раз кожної осені проводити з дітьми вихідні повністю з 09:00 год. суботи і до 20:00 год. наступної неділі, точні дати - на вибір ОСОБА_1 , з попереднім повідомленням ОСОБА_2 електронним листом на її електронну адресу; один раз кожної зими проводити з дітьми вихідні повністю з 09:00 год. суботи і до 20:00 год. наступної неділі, точні дати - на вибір ОСОБА_1 , з попереднім повідомленням ОСОБА_2 електронним листом на її електронну адресу; один раз кожної весни проводити з дітьми вихідні повністю з 09:00 год. суботи і до 20:00 год. наступної неділі, точні дати - на вибір ОСОБА_1 , з попереднім повідомленням ОСОБА_2 електронним листом на її електронну адресу.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення суду необґрунтованим та немотивованим, а обставини, на які суд посилається в рішенні не відповідають дійсності.
Зазначає, що в судовому засіданні він пояснив, що і після подання позову відповідач перешкоджала йому в побаченні з дітьми, що підтверджується відеодоказами, які суд дослідив, але безпідставно не взяв до уваги. Також суд проігнорував висловлювання представника відповідача, яка на запитання суду чи не бажають сторони примиритись, відповіла, що примирення неможливе.
Стверджує, до суд безпідставно не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування про встановлення порядку участі у вихованні дітей, тоді як такий висновок фактично підтримує позовні вимоги.
Вказує, що Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року по справі №639/19703/17 зазначив, що сам факт наявності спору з цього приводу свідчить про існування перешкод з боку відповідача щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною.
Зазначає, що давши йому зустрітись один раз з дітьми безпосередньо перед судовим засіданням 21 грудня 2021 року, ОСОБА_2 одразу після ухвалення рішення суду знову не дала йому бачитися з дітьми, доказом чого є подана ним скарга до служби у справах захисту дітей.
Просить суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення суду без змін. Зокрема, вказує, що не вчиняла та не вчиняє жодних перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми. Так, відсутність таких перешкод до звернення позивача до суду з даним позовом підтверджується поданими ним же доказами спілкування з дітьми та його свідченнями. Щодо доводів апелянта про перешкоджання спілкуванню батька з дітьми після ухвалення оскаржуваного рішення суду, то зазначає, що графік побачень позивача з дітьми було визначено органом опіки та піклування. Вона не забороняла ОСОБА_1 спілкуватися з дітьми, а 26.12.2021 року перебувала з дітьми у гостях за межами Івано-Франківської області, тому домовилася з позивачем провести таку зустріч 27.12.2021 року. Так як він тільки 26.12.2021 року вечором написав їй бажані години такої зустрічі 27.12.2021 року, вона не змогла вчасно повернутися до області. Її пропозиція завезти дітей пізніше позивачем було проігнороване. З огляду на викладене вважає твердження апелянта про невиконання нею рішення органу опіки та піклування надуманими.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду залишити без змін.
Представники третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 09.12.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого  ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син  ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копіями повторних свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 30.01.2021 року та №424549 від 30.01.2021 року відповідно (а.с. 10-12).
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.06.2021 року, яке набрало законної сили 13.09.2021, шлюб між сторонами розірвано. Питання про визначення місця проживання малолітніх дітей у даному провадженні не вирішувалося, і на даний час у провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває справа №344/5007/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей.
Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.08.2021 року №1117 було надано висновок про визначення місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю - ОСОБА_2 .
Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19.01.2021 року по справі №344/17406/20 призначено стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь  ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття (а.с. 18).
27.09.2021 року ОСОБА_1 по виконавчому провадженню згідно вищевказаного наказу суду сплачено аліменти на суму 33937,40 грн. (а.с. 129).
Діти зареєстровані в належному відповідачу житлі за адресою: АДРЕСА_1 . Також діти перебувають з матір`ю в її батьків в с. Перевозець Калуського району Івано-Франківської області.
Як вбачається з копії Договору оренди житлового приміщення (будинку) від 17.10.2021 року, ОСОБА_1 орендує житловий будинок по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 (а.с. 96-104).
Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 від 22.07.2021 року даний будинок належить на праві власності ОСОБА_5 (сестрі ОСОБА_1 ). Зі слів ОСОБА_1 він орендує даний будинок (договір оренди укладений у червні 2021 року); створив усі належні умови для проживання в ньому дітей (а.с. 17).
Обґрунтовуючи вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач перешкоджає його спробам побачитися з дітьми, сприймає їх як переслідування, подає заяви до поліції. Зокрема, такі перешкоди вчинялися 27.06.2021 року та 04.07.2021 року.
Подає відеодокази від 23 червня 2021 року, з яких вбачається, що відповідач приїхавши до будинку в с. Перевозець, Калуського району, Івано-Франківської області, де відповідач перебувала з дітьми, намагався подарувати дітям дитячий автомобіль. Проте, в ході конфлікту з відповідачем остання забрала дітей з вулиці на подвір`я, чим перешкодила батьку у спілкуванні з ними.
За змістом копії Талону-повідомлення єдиного обліку №6826 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області було зареєстроване повідомлення  ОСОБА_2 про прийняття мір до її колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який 04.07.2021 року по місцю проживання її батьків в с. Перевозець Калуського району Івано-Франківської області вчинив конфлікт (а.с. 19).
Встановлено також, що згідно даних комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ТОВ «Серденько» від 23.03.2021 року ОСОБА_3 2018 року та ОСОБА_4 2018 року народження легко і швидко встановлюють контакт, проявляють в ньому зацікавленість. Діти контактні та відкриті. По відношенню до матері, сестри та зрідка батька ОСОБА_3 відчуває сильні позитивні та ніжні почуття, які від них і отримує. Афіна про батька в ході діагностики не згадувала, на запитання розповідає, що тато поїхав проживати до свого дому, однак приїжджає (а.с. 64-71).
Згідно даних психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин ТОВ «Серденько» від 05.11.2021 року ОСОБА_3 2018 року та ОСОБА_4 2018 року народження активні та комунікабельні. Найбільш значимим членом сім`ї для них є мама. Тата включають в свою сім`ю, проте емоційної близькості з ним не відчувають, кажуть, що він іноді забирає їх до себе (а.с. 164-171).
Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 02.12.2021 року №1629 надано Висновок про встановлення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено такий порядок участі ОСОБА_1 у вихованні дітей: перша та третя субота, друга та четверта неділя з 11.00 год. до 19.00 год. ОСОБА_1 зобов`язаний забрати та повернути дітей за місцем їх проживання (перебування) у вказаний час; один раз в квартал з 10.00 год. суботи до 19.00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками щодо дати та місяця; спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалістю 8 днів за попередньою домовленістю між батьками щодо дати та місяця (а.с. 142-148).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час пред`явлення позову, між сторонами був наявний предмет спору, що зокрема підтверджено відеодоказами події, яка мала місце 23 червня 2021 року, однак після прийняття органом опіки та піклування рішення про встановлення порядку участі позивача у вихованні дітей та на момент прийняття рішення суду відповідач, з якою проживають діти, не чинить позивачу, який проживає окремо, перешкод у спілкуванні з ними.
Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
За змістом частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).
ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1,3 статті 9 Конвенції).
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).
За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини ( рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 чиняться йому перешкоди у спілкуванні з дітьми.
При цьому судом першої інстанції було встановлено наявність таких перешкод на підставі поданих позивачем доказів, зокрема відеозапису події, яка мала місце 23 червня 2021 року.
Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 02.12.2021 року №1629 встановлено графік та порядок (дні, години, місця, умови) побачень позивача як батька із дітьми. Цей висновок не оскаржений сторонами даної справи, не скасований, недійсним або незаконним не визнаний, і протилежного сторонами не доведено.
Разом з тим, посилання суду першої інстанції на відсутність предмета спору після прийняття органом опіки та піклування такого рішення є безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджено факти його недотримання з боку відповідача ОСОБА_2 , про що свідчать заяви позивача начальнику служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 27.12.2021 року (а.с. 191-192), від 07.04.2022 року та від 11.04.2022 року, заяви щодо зникнення дітей від 06.05.2022 року, копія листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.01.2022 року №с/15432, а також пояснення самої ОСОБА_2 . Службі у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 206-208).
Крім того сам факт звернення позивача до суду та до органу опіки та піклування з приводу визначення порядку побачень з дітьми є свідченням наявності перешкод у реалізації ним батьківських прав щодо участі у вихованні і спілкуванні із дітьми, які проживають з матір`ю (відповідачем по справі). Хоча неприязні стосунки між сторонами у справі не свідчать про протиправну поведінку позивача щодо дітей.
Апеляційний суд, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, вік, стан здоров`я, їх психоемоційний стан, бажання проводити час з батьком, принцип рівності прав та обов`язків батьків та вищевказаний висновок органу опіки і піклування, вважає, що позивач ОСОБА_1 має гарантоване законом та рівне з матір`ю дітей право на спілкування та участь у вихованні сина та дочки. Дитина, коли це можливо, має рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить їй виховання в атмосфері любові і моральної, та матеріальної забезпеченості.
Таких же висновків дійшов і Верховний Суд в постановах від 23 грудня 2021 року у справі №202/412/20 (провадження №61-18600св20), від 28 січня 2019 року в справі №619/3051/17, від 29 липня 2021 року в справі №758/5545/18 у подібних правовідносинах.
Таким чином, зважаючи на встановлені належним чином фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, а також враховуючи принципи диспозитивності, змагальності та пропорційності, беручи до уваги найкращі інтереси дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визначення відповідних днів та годин побачень з дітьми та зобов`язання відповідача (матері) не перешкоджати позивачу у спілкуванні та участі у вихованні дітей.
Визначений органом опіки та піклування графік та порядок побачень позивача як батька з дітьми враховує вік та інтереси дітей, їх бажання проводити час з батьком, та забезпечує належну участь батька у їх вихованні. Натомість визначений позивачем графік побачень призведе до порушення рівноваги щодо участі обох батьків у спілкуванні з дітьми, зокрема, у вихідні дні.
Крім того визначений спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дітьми у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.
З огляду на викладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей. Встановити ОСОБА_1 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 год. до 19:00 год. При цьому ОСОБА_1 зобов`язаний забирати та повертати дітей за місцем їх проживання (перебування) у даний час; один раз в квартал з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми; спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалість вісім днів за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно вимог п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Таким чином з урахуванням часткового задоволення позовних вимог з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 слід стягнути 1135 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні дітей задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей.
Встановити ОСОБА_1 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- кожної першої та третьої суботи місяця, другої та четвертої неділі місяця з 11:00 год. до 19:00 год. При цьому ОСОБА_1 зобов`язаний забирати та повертати дітей за місцем їх проживання (перебування) у даний час;
- один раз в квартал з 10:00 год. суботи до 19:00 год. неділі за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми;
- спільний відпочинок та оздоровлення дітей влітку тривалість вісім днів за попередньою домовленістю між батьками дітей щодо дати та місця перебування з дітьми.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою:  АДРЕСА_1 ) накористь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою:  АДРЕСА_1 ) 1135 (одну тисячу сто тридцять п`ять) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за подання позову та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 17 травня 2022 року.