ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2022 року 
м. Черкаси   

Справа № 703/353/17		
Провадження № 22-ц/821/145/22		
Категорія: 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Любченко Т.М.

учасники справи: 

позивач:  ОСОБА_1 (відповідач за об`єднаною справою)
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (позивач за об`єднаною справою); ОСОБА_2 
треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради; приватний нотаріус Смілянського районного нотаріального округу – Новіков Ігор Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - адвоката Агабалаєвої Яни Валеріївни та ОСОБА_1 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року (ухвалене в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської областіпід головуванням судді Опалинської О.П., повний текст рішення виготовлено 02 серпня 2021 року) у об`єднаній цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради; приватний нотаріус Смілянського районного нотаріального округу – Новіков Ігор Миколайович, про визнання недійсним договору іпотеки та за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

03 лютого 2017 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах  ОСОБА_3  звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області  із позовом до АК ІБ «УкрСиббанк», третя особа: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, про визнання недійсним договору іпотеки,посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що 24 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту №11275185000.
Цього ж дня, між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір Іпотеки №73822, в п.1 якого сторони погодили, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки від 24 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за №9506.
Укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчення його приватним нотаріусом та внесення відомостей до Державного реєстру правочинів було здійснено 24 грудня 2007 року, таким чином, позивач вважає, що з цього моменту у нього виникло право власності на зазначену квартиру, яке 26 грудня 2007 року він зареєстрував в БТІ.
Позивач ОСОБА_1 вказує, що з 22 грудня 2005 року і по даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Починаючи з 24 грудня 2007 року, зазначає позивач, він разом із сім`єю почав проживати у придбаній квартирі АДРЕСА_1 і повідомляв про це банк, якому достеменно було відомо про наявність в позивача малолітньої дитини на час укладення іпотечного договору, оскільки ОСОБА_1 при укладенні спірного правочину іпотеки неодноразово повідомляв відповідача про це.
В 2017 році син позивача - ОСОБА_3 дізнався, що квартира в якій він проживає з 24 грудня 2007 року, в цей же день була передана відповідачу в іпотеку згідно вищевказаного договору іпотеки.
ОСОБА_1 зазначає, що у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов`язковою. Попри це, при укладенні договору іпотеки відповідачем було порушено майнові права його малолітньої дитини, яка в силу свого віку, на момент укладання оспорюваного договору, проживала разом з ним в квартирі, яка передана банку в іпотеку, що в свою чергу зумовлювало отримання попередньої згоди органу опіки та піклування на укладання такого виду договору та є обов`язковим, а отже право ОСОБА_3 , як малолітньої дитини на користування даною квартирою як єдиним житлом - було порушеним, що, на думку позивача, дає підстави визнати іпотечний договір недійсним.
ОСОБА_1 , який діє в інтересах свого сина ОСОБА_3 з метою захисту прав останнього, звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із вказаним позовом та просив постановити рішення, яким визнати недійсним договір іпотеки №73822 від 24 грудня 2007 року, укладений між ним ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстровим № 9510.
18 вересня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11275185000 з додатковими угодами №1 від 24 грудня 2007 року та № 2 від 05 листопада 2012 року, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 21500 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 , а останній зобов`язався щомісячно повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, які встановлені графіком погашення кредиту, з кінцевим терміном повернення кредиту до 23 грудня 2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, зі сплатою відсотків у розмірі 12,9% річних на суму залишку заборгованості по кредиту.
Банк вказує, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому Договором, а останній в порушення норм закону та умов Договору свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 12 вересня 2017 року утворилась заборгованість по кредиту та процентам в розмірі 16546 доларів США 05 центів, з яких:
- 15049 доларів США 16 центів - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 477 доларів США 84 центи за строк з 27 лютого 2017 року по 12 вересня 2017 року;
- 1496 доларів США 89 центів - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 1325 доларів США 05 центів за строк з 01 січня 2017 року по 30 серпня 2017 року.
Крім того, згідно п.4.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу.
Таким чином, внаслідок порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, станом на 12 вересня 2017 року утворилась заборгованість по пені в розмірі 3109,86 грн., з яких 828,37 грн. – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 26 лютого 2017 року по 12 вересня 2017 року; та 2281,49 грн. – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за строк з 26 лютого 2017 року по 12 вересня 2017 року.
ПАТ «Укрсиббанк» зазначає, що в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, 24 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 168600, згідно якого ОСОБА_2 як поручитель, у випадку невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору несе солідарну відповідальність разом із позичальником перед банком.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та по процентам протягом тривалого часу, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання, позивач направив відповідачам вимоги про необхідність усунення порушень договору. Однак відповідачі у строк, вказаний у вимозі, порушення умов договору не усунули.
Враховуючи викладені обставини, ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із відповідним позовом та просило стягнути на свою користь в солідарному порядку із позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року в розмірі 16 546 доларів США 05 центів та пеню у розмірі 3109 гривень 86 копійок. Крім того, товариство просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частинах понесені банком судові витрати по оплаті судового збору, які в загальному розмірі складають 6501,77 грн.
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 17 квітня 2018 року справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором об`єднано для спільного розгляду в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до АК ІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради; приватний нотаріус Смілянського районного нотаріального округу – Новіков І.М. про визнання недійсним договору іпотеки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до АК ІБ «УкрСиббанк», треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради, приватний нотаріус Смілянського районного нотаріального округу – Новіков І.М., про визнання недійсним договору іпотеки – відмовлено у повному обсязі.
Позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 16546,05 доларів США, пеню у розмірі 3109,86 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 6501,77 грн.
В іншій частині вимог ПАТ «УкрСиббанк» – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього  ОСОБА_3 , зокрема,мотивоване тим, що хоча укладання іпотечного договору № 73822 від 24 грудня 2007 року і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користування житлом - квартирою АДРЕСА_1 , а тому підстави для визнання іпотечного договору недійсним - відсутні.
Щодо позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції зазначив, що наявними по справі доказами встановлено факт порушення відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за Договором, у зв`язку із чим суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача ПАТ «УкрСиббанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованості за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року.
Проте, в частині вимог ПАТ «УкрСиббанк» щодо стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як поручителя, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи зміст договору поруки № 168500 від 24 грудня 2007 року, керуючись положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, чинної на момент укладення вказаного договору, порука ОСОБА_2 є такою, що припинена, що в свою чергу звільняє її від виконання зобов`язань третьої особи, а банк - позбавляє права вимоги до ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 07 вересня 2021 року, представник ПАТ «УкрСиббанк» - адвокат Агабалаєва Я.В. вважаючи, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 є необгрунтованим, таким, що ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення даного питання, просила скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2021 рокув частині вирішення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до поручителя  ОСОБА_2  таухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , стягнувши на користь АТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_2 заборгованість по кредиту та процентам в розмірі 16546,05 доларів США та заборгованість по пені в розмірі 3109,86 грн. Судові витрати покласти на відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга банку мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо спливу строку для пред`явлення вимог до поручителя, рахуючи строк з моменту внесення позичальником останнього платежу за кредитом.
Апелянт вказує, що поза увагою суду залишилося те, що в разі пред`явлення кредитором до боржників (позичальника та поручителя) вимоги про дострокове повернення коштів за кредитним договором змінюється строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимог до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати.
Банком 01 серпня 2017 року через засоби поштового зв`язку були направлені вимоги  ОСОБА_2  та ОСОБА_1  про необхідність усунення порушень кредитного договору протягом 41 календарного дня. Таким чином, саме з 11 вересня 2017 року починає перебіг строку для звернення кредитора до поручителя. Банк звернувся до суду із позовом 18 вересня 2017 року, тобто в межах шестимісячного строку, отже строк дії поруки, наданої ОСОБА_2 , не сплив.
У свою чергу, вапеляційній скарзі, поданій 05 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 вважаючи, що оскаржуване рішення частково ухвалене із порушенням норм процесуального та матеріального права, при недостатньо повному дослідженні обставин справи, що мають значення для її вирішення, просив скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2021 рокув частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь  АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року таухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «УкрСиббанк» в задоволенні його позовних вимог.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належну оцінку тому факту, що ОСОБА_1 повідомив банк про зміну свого фактичного проживання за адресою АДРЕСА_2 , починаючи з 27 січня 2017 року.
В свою чергу, вимога, надіслана банком  ОСОБА_1  на поштову адресу АДРЕСА_3 , не була отримана останнім. Таким чином, термін дострокового повернення кредиту та сплати за кредит у відповідності до умов договору, не настав. 
Також ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , вважає, що наявні підстави для визнання договору іпотеки № 73822 від 24 грудня 2007 року недійсним, оскільки укладання даного договору відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, що призвело до порушення прав його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відзиви на апеляційні скарги

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 08 лютого 2022 року, АТ «УкрСиббанк», вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року в оскаржуваній ОСОБА_1 частині – залишити без змін.

Фактичні обставини справи 

24 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11275185000 ( том 2 а.с. 12-17). Кредит надано позичальнику для його особистих потреб, а саме для придбання житла (том 2, а.с. 13).
Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) у сумі 21500 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача, а відповідач зобов`язався щомісячно повертати кредит та сплачувати проценти у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1(том 2 а.с. 18-25), але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 23 грудня 2037 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1, 1.2. кредитного договору), що підтверджується випискою з поточного рахунку відповідача ОСОБА_1 , як доказ надання коштів (том 2, а.с. 51).
За користування кредитними коштами відповідач ОСОБА_1 зобов`язався сплатити проценти у розмірі 12,9% річних (п. 1.3.1 кредитного договору). Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу в розмірі подвійної процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором (п. 1.3.3 кредитного договору).
Згідно з п. 4.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких грошових зобов`язань відповідач ОСОБА_1 сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.
В подальшому, до кредитного договору додатковою угодою №1 від 24 грудня 2007 року були внесені зміни; додано новий графік ануїтентних платежів (Додаток 2), додано до договору «Тарифи банку», доповнено договір пунктом 1.3.5 щодо сплати комісії. Так, додатковою угодою №1 від 24 грудня 2007 року змінено графік погашення кредиту та змінено розмір процентної ставки в залежності від періоду погашення кредиту (том 2, а.с. 26).
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору, прийнята порука ОСОБА_2 згідно договору поруки № 168500 від 24 грудня 2007 року (том 2, а.с. 39-40).
24 грудня 2007 року ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрованого в реєстрі за №9506, придбав за рахунок кредитних коштів квартиру за адресою АДРЕСА_3 (том 1, а.с. 11).
Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, рішення про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 прийнято Смілянським виробничим відділком КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 26 грудня 2007 року (том 1, а.с. 12).
В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між сторонами договору укладено договір іпотеки від 24 грудня 2007 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (том 1, а.с. 9-10).
Відповідно до пунктів 1.1, 1.4 договору іпотеки предмет іпотеки за цим договором належить іпотекодавцю на праві власності, до часу укладення договору іпотеки жодним чином не відчужений, третім особам в оренду/лізинг/довірче управління не переданий, укладенням договору іпотеки не порушені права та інтереси третіх осіб, в тому числі не порушені права дітей.
Банком рекомендованим поштовим відправленням були направлені ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 вимоги про необхідність усунення порушень договору (том 2, а.с. 52-55). 
На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ «УкрСиббанк»надано суду розрахунок заборгованості за договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року, з якого вбачається, що станом на 12 вересня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 по кредиту та процентам складає 16546,05 доларів США, та заборгованість по пені складає 3109,86 грн. з яких:
- 15049,16 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 477,84 доларів США за строк з 27 лютого 2017 року по 12 вересня 2017 року;
- 1496,89 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість в розмірі 1325,05 доларів США за строк з 01 січня 2017 року по 30 серпня 2017 року.
- 828,37 грн. – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 26 лютого 2017 року по 12 вересня 2017 року;
- 2281,49 грн. – пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за строк з 26 лютого 2017 року по 12 вересня 2017 року (Том 2, а.с. 44-50).

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга представника АТ «УкрСиббанк» - адвоката Агабалаєвої Я.В. підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Правовідносини між сторонами у справі, які ґрунтуються на вищенаведених положеннях кредитного договору, регламентуються наступними правовими нормами.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди – ст. 638 ЦК України.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі – ч. 1 ст. 1055 ЦК України.
За статтями 526 та 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11275185000 з додатковими угодами №1 від 24 грудня 2007 року та № 2 від 05 листопада 2012 року, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 21500 доларів США, з кінцевим терміном повернення кредиту до 23 грудня 2037 року, зі сплатою відсотків у розмірі 12,9% річних на суму залишку заборгованості по кредиту. (Том 2 а.с. 12-17).
Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання  ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту №11275185000 від 24 грудня 2007 рокуутворилась заборгованість, загальний розмір якої на 12 вересня 2017 року становить 16546,05 доларів США, з яких: 15049,16 доларів США - заборгованість за кредитом; 1496,89 доларів США - заборгованість за процентами.
В порушення вимог статті 81 ЦПК України, яка покладає обов`язок на кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони  ОСОБА_1 на адресу суду не було надано будь-яких об`єктивних доказів, які б спростовували наявність такої заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» або її конкретний розмір. 
В якості забезпечення виконання зобов`язання 24 грудня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 168600, згідно якого ОСОБА_2 як поручитель, у випадку невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору несе солідарну відповідальність разом із позичальником перед банком. (Том 2, а.с. 39-40)
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції послався на те, що враховуючи зміст договору поруки № 168500 від 24 грудня 2007 року, керуючись положеннями ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України, порука ОСОБА_2 є такою, що припинена із закінченням строку її чинності.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.
Відповідно до пункту 2.2 договору поруки № 168500 від 24 грудня 2007 року, у випадку невиконання боржником зобов`язань за основним договором кредитор має право пред`явити вимоги безпосередньо до поручителя, які останній зобов`язаний виконати протягом десяти робочих днів з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом) шляхом переказу/перерахування коштів на вказані кредитором рахунки у сумі заборгованості боржника (п. 2.3 договору).
Згідно з пунктом 3.1, договір поруки набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
Отже, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24?вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 4 пункту 6.2 цього договору споживчого кредиту №11275185000 від 24 грудня 2007 року терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит – обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит.
Як вбачається із наявних матеріалів справи, ПАТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, та змінило строк виконання основного зобов`язання за договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року, направивши позичальнику та поручителю рекомендованим поштовим відправленням вимогу 01 серпня 2017 року. (Том 2 , а.с. 52-53)
Отже, оскільки вимога банку була направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 серпня 2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що термін дострокового повернення кредиту настав 11 вересня 2017 року, тобто на 41 день з моменту направлення банком такої вимоги.
ПАТ «УкрСиббанк» до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 звернулося 18 вересня 2017 року.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що порука за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 рокуза встановлених фактичних обставин не припинилася.
Оскільки позичальник ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання по поверненню кредиту не виконав, а також врахувавши, що поручитель  ОСОБА_2 , взявши на себе в добровільному порядку обов`язки по забезпеченню належного виконання позичальником  ОСОБА_1  взятих за умовами кредитного договору обов`язків, їх не виконали, колегія суддів приходить до висновкупро наявність правових підстав для стягнення із  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року.
Щодо обґрунтувань, наведених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.
З наявних матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року, між сторонами договору укладено договір іпотеки від 24 грудня 2007 року, згідно умов якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 (Том 1, а.с. 9-10).
Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).
Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).
Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 посилався на відсутність обов`язкової згоди органу опіки та піклування при укладенні зазначеного договору, оскільки на момент його укладення в квартирі АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, постійно проживав та мав право користування вказаною квартирою малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до пунктів 1.1, 1.4 договору іпотеки предмет іпотеки за цим договором належить іпотекодавцю на праві власності, до часу укладення договору іпотеки жодним чином не відчужений, третім особам в оренду/лізинг/довірче управління не переданий, укладенням договору іпотеки не порушені права та інтереси третіх осіб, в тому числі не порушені права дітей. Предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекокодавця. (п. 1.6. Договору іпотеки)
ОСОБА_1 , будучи батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час посвідчення вказаного договору іпотеки приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М. 24 грудня 2007 року підтвердив, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в його особистій приватній власності, будь-яких прав щодо неї в інших осіб, у тому числі за договорами найму, немає, права дитини не порушені.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05 червня 2003 року іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.
Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент укладення спірного договору іпотеки, а саме 24 грудня 2007 року, не мав і не має права власності на квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки. Він набув лише права користування житлом - зазначеною квартирою, як член сім`ї власника відповідно до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.
Оцінивши наявні по справі докази в їх сукупності та прийнявши до уваги той факт, що договірні відносини з приводу застави нерухомого майна, а саме передачі в іпотеку банку належної ОСОБА_1  на праві власності квартири,виникли в передбаченому законом порядку, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору іпотеки недійсним.
Посилання в апеляційній скарзі  ОСОБА_1 не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення та фактично зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом судового дослідження.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;   3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що апеляційний суд зробив висновок про задоволення апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк», то судові витрати, понесені АТ «УкрСиббанк»за подання позовної заяви в розмірі 6501,77 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 9752,66 грн. підлягають до стягнення з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу, подану представником Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - адвокатом Агабалаєвою Яною Валеріївною – задовольнити.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2021 року у об`єднаній цивільній справі за позовом   ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк», треті особи: служба у справах дітей виконавчого комітету Смілянської міської ради; приватний нотаріус Смілянського районного нотаріального округу Новіков Ігор Миколайович, про визнання недійсним договору іпотеки, та за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – скасувати в частині стягнення з  ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року.
Постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» – задовольнити повністю.
Стягнути в солідарному порядку із  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) заборгованість за кредитним договором №11275185000 від 24 грудня 2007 року по кредиту та процентам у розмірі 16546,05 доларів США, а також пеню у розмірі 3109,86 грн.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рівних частках на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) судові витрати по справі, що складаються із судового збору, сплаченого при подачі банком позовної заяви у розмірі 6501,77 грн., тобто по 3250,88 грн. з кожного.
В іншій частині рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рівних частках на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код ЄДРПОУ 09807750) судові витрати по справі, що складаються із судового збору, сплаченого при подачі банком апеляційної скарги у розмірі 9752,66  грн., тобто по 4876,33 грн. з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 

Головуюча          О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко