ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

іменем України

30 травня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/7731/21
Головуючий у першій інстанції – Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/369/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2021 року (ухвалене о 10:59) у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок протиправної бездіяльності та невиконанням судового рішення,-

                                       У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, в якому просив: 
- визнати, що протиправна бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, яка встановлена у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 поза межами розумного строку невиконання судового рішення призвела до заподіяння йому моральної шкоди у сумі 70 000 грн;
- стягнути з Державного бюджету України на свою користь 70 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є учасником бойових дій та  має право на отримання щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 відповідачем було проведено виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня 2020 року не в повному розмірі, що як наслідок порушило його права в розумінні приписів ст. 46 Конституції України та ч.5 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 його позов до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради задоволено; визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради  щодо нарахування та виплати позивачу щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; зобов`язано Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Позивач наголошує, що рішення суду в добровільному порядку відповідачем не виконано, що спричиняє йому тяжкі душевні страждання, приниження честі та гідності військовослужбовця, внаслідок протиправних дій відповідача він втратив звичайний спосіб життя у зв`язку з необхідністю вивчення нормативно-правових актів, поїздками до суду, до відповідача, пошти, зібранням документів, необхідних для захисту його права в суді, тим самим було обмежено його спілкування з сім`єю, постійно відчуває негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги підвищений, оточуючі вказують на важкість виконання повсякденних обов`язків, покладених на нього. Тривале невиконання рішення суду з моменту набрання ним законної сили становить 1 рік 5 місяців, а тому розмір відшкодування моральної шкоди 70 000 грн складається із розміру 2500 євро (справа Ю.М.Іванов проти України) шляхом перемноження на курс євро за курсом Нацбанку на час подання позовної заяви до суду.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.11.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної діяльності та невиконанням рішення суду, задоволено частково. 
Стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. 
В задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України відмовлено. 
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. 
Стягнуто з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908 грн.

В апеляційній скарзі Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради просить скасувати рішення суду у частині стягнення з Департаменту на користь ОСОБА_1 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнення з Департаменту на користь держави судових витрат з оплати судового збору у розмірі 908 грн, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовити повністю, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що  рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 у справі №620/6260/20 ніяким чином не стосується питання наявності чи відсутності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. 
Заявник зазначає, з метою виконання рішення суду Управління соціального захисту населення Новозаводського району добровільно, ще до відкриття виконавчого провадження здійснило перерахунок ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком з урахуванням фактично виплачених сум, а 30.09.2021 доплачено позивачу 6800 грн, тобто зазначене судове рішення виконано повністю. 
Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради вважає, що ОСОБА_1 не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки він як до звернення до суду із позовом щодо щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, так і на час вирішення даної справи про стягнення моральної шкоди був військовослужбовцем, проходив службу у військовій частині, що свідчить про відсутність порушення його нормальних життєвих зв`язків, продовження ним активного громадського життя, стосунків з оточуючими людьми, відсутність втрати звичайного способу життя, відсутність погіршення стану його здоров`я, у тому числі психічного. Позивачем не подано належних та допустимих доказів.
Крім того, відповідач вказує, що будь-які дії/рішення/бездіяльність Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради у процесі виконання судового рішення не визнавалися судом у порядку адміністративного судочинства протиправними, що свідчить про відсутність факту завдання позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції зазначені обставини залишив поза увагою.
Заявник зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимоги стосувалися стягнення моральної шкоди саме з Державного бюджету України, а не з будь-якого органу, у тому числі Департаменту, оскільки витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади і попередньо не забезпечені відповідними фінансовими ресурсами, компенсуються державою. 
Також відповідач посилається на те, що суд безпідставно, порушуючи  ст.141 ЦПК України, стягнув з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради судові витрати з оплати судового збору на користь держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його правомірність.
Позивач вказує, що невиконання відповідачем судового рішення протягом 6 місяців є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України  самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання і моральні переживання фізичної особи внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування, про що вірно зазначено судом першої інстанції. 
Наголошує, що надані ним докази містять інформацію щодо предмету доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність причинного зв`язку протиправних дій відповідача і завданої моральної шкоди, обумовленої порушенням останнім конституційного права позивача на виконання судових рішень.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суд першої інстанції –  зміні шляхом зменшення суми відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем судового рішення протягом 6 місяців є тривалим періодом і в розумінні ст.1174 ЦК України самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання позивача внаслідок бездіяльності органу місцевого самоврядування. 
З висновком районного суду щодо наявності підстав для відшкодування завданої моральної шкоди погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
Судом у справі встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 позов ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у меншому розмірі, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком. 
Зобов`язано  Департамент соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с. 9-10). Вказане рішення суду набрало законної сили 23.03.2021.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області від 06 травня 2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №620/6260/20, виданого 22 квітня 2021 року Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання  Департамента соціальної політики Чернігівської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги (а.с.59-60).
Відповідно до довідки Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради №23-30/18218 від 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року перераховано 30 вересня 2021 року частину грошової допомоги до 5 травня у розмірі 6800 грн на особовий рахунок, відкритий у АТ «Ощадбанк» (а.с.39).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
За статтею 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення.
У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України заява № 46144/99, Іммобільяре Саффі проти Італії заява № 22774/93, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.
У пунктах 35, 38, 82 справи «Бурмич та інші проти України» Європейський суд вказує на справу «Бурдов проти Росії» (№2), в якій зокрема вказано: «У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу».
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.
За таких обставин основною умовою відшкодування, зокрема, моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 
Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що факт неправомірної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тривале невиконання судового рішення завдало йому моральних страждань. 
Суд першої інстанції встановивши, що виконання зазначеного у позові судового рішення, було гарантовано державою, однак на протязі 6 місяців воно не було виконано через бездіяльність державного органу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав та необхідність стягнення на користь позивача морального відшкодування з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради.
Доводи апеляційної скарги про те, що визнання дій/рішень/бездіяльності відповідача протиправними ще не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно встановлено судом першої інстанції, невиконання Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради судового рішення більше 6 місяців є самостійною підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання позивача внаслідок бездіяльності державного.
Не можуть бути прийняті судом до уваги доводи Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради  про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши моральну шкоду з нього, а не з Державного бюджету України, оскільки рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 встановлено неправомірність дій з боку саме Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради відповідача, а тому завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована винною особою - Департаментом соціальної політики Чернігівської міської ради, оскільки саме ним було допущено тривале невиконання судового рішення.
Посилання апеляційної скарги на недоведенність факту спричинення моральної шкоди протиправною бездіяльністю органу державної влади та того,  що позивачем не надано жодних доказів, що фізичні та моральні страждання виникли внаслідок дій відповідача, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Однак, апеляційний суд не погоджується із визначеною судом першої  інстанції сумою відшкодування моральної шкоди. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи встановлені обставини справи, час, на протязі якого рішення суду фактично не виконувалось (6 місяців) та факт виконання відповідачем рішення суду, апеляційний суд вважає, що з врахуванням вимог розумності і справедливості, достатнім розміром відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде 1 500 грн, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині визначення суми відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом її зменшення з 3 000 грн до 1 500 грн.
У зв`язку із зменшенням визначеної до стягнення  судом першої інстанції сумі відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню стягнутий судом першої інстанції  судовий збір.
Так, відповідно до ч.1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь третіх осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За матеріалами справи встановлено, що в позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути на його користь 70 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Апеляційний суд дійшов висновку про зменшення суми відшкодування з 3 000 грн до 1 500 грн, тобто позов задоволено на 2,1%.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», отже з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради на користь держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог - у розмірі 19,06 грн (908 грн х 2,1%) за розгляд справи судом першої інстанції.
В позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути 70 000 грн моральної шкоди. Суд першої інстанції частково задовольнив його вимоги і стягнув 3 000,00 грн. Апеляційний суд дійшов висновку про зменшення суми відшкодування до 1 500,00 грн (вимоги задоволено на 50 %), тобто, в даному випадку, для визначення розміру витрат, які підлягають компенсації, слід виходити із оспорюваної суми – 3 000,00 грн.
Оскільки апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради задоволено частково (на 1 500 грн, що від 3000 грн, що становить 50%), у матеріалах справи наявні докази сплати заявником судового збору (а.с. 94), позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до приписів п. 3 ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради необхідно компенсувати 681 грн (1 362 грн х 50%) судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за апеляційний розгляд.
Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 3 ч.1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради – задовольнити частково.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2021 року – змінити, зменшивши визначені до стягнення з Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради (місцезнаходження: 14017, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 19, код ЄДРПОУ 43649464) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму відшкодування моральної шкоди з 3 000 (трьох тисяч) грн до 1 500 (однієї тисячі п`ятисот) грн та на користь держави суму судового збору з 908 (дев`ятисот восьми) грн до 19 (дев`ятнадцяти) грн 06 коп.
В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 листопада 2021 року залишити без змін.
Судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 681 (шістсот вісімдесят одну) грн компенсувати Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча                                              Судді