ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/403/22 Справа № 200/629/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш  В. І. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, – 

ВСТАНОВИЛА:

       У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа – ОСОБА_2 .
       Заяву мотивував тим, що 25 липня 2015 року між ним і ОСОБА_2 був укладений та нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до умов якого він передав у власність останнього грошові кошти з метою використання позичальником цих коштів для фінансування завершення будівництва багатоквартирного житлового будинку на АДРЕСА_1 .
       На підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку добровільного виконання зобов`язань за позикою, посвідченого приватним нотаріусом Мошковською Н.М. за реєстровим №1026, укладеного 10 вересня 2015 року між ним і ОСОБА_2 , за яким він набув право власності на незавершене будівництво – багатоквартирний будинок на АДРЕСА_1 , який складається з цокольного поверху літ. «А», загальною площею 1 088,80 кв. м, готовністю 44 %, який розміщений на земельній ділянці по фактичному розміщенню незавершеного будівництва площею 0,1669 га.
       У пункті 5 договору сторони дійшли згоди про те, що цей договір був правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому у статті 37 Закону України «Про іпотеку».
       У зв`язку з наведеним вважав себе власником об`єкта незавершеного будівництва загальною площею 1 088,80 кв.м – багатоквартирного будинку, який складається з цокольного поверху літ. «А».
       Розпорядженням Дніпропетровської міської ради від 15 жовтня 2014 року №553-р «Про присвоєння адреси незавершеному будівництву по АДРЕСА_2 » об`єкту присвоєно адресу – АДРЕСА_3 .
       Розпорядженням в.о. міського голови Булавка Г.І. від 24 листопада 2015 року №882-р АДРЕСА_4 .
       Розпорядженням в.о. міського голови Єпіфанцевої С.В. від 12 вересня 2017 року №1092-К визнано таким, що втратило чинність, розпорядження міського голови від 15 жовтня 2014 року №553-р «Про присвоєння адреси незавершеному будівництву по АДРЕСА_2 » та доручено головному архітектурно-планувальному управлінню департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради підготувати проєкт рішення міської ради про присвоєння адреси незавершеному будівництвом багатоквартирному будинку на АДРЕСА_4 .
       За рішенням Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року №80/24 «Про присвоєння адреси незавершеному будівництвом багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_5 » об`єкту присвоєно адресу – АДРЕСА_6 .
       Ураховуючи зазначені обставини, просив встановити факт того, що адреси: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 , які розташовані за координатами 48°28'10.0"N 35°02'28.1"E, є адресами одного й того ж об`єкту незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку, який складається з цокольного поверху літ. «А», що належить йому.
       Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року задоволено заяву ОСОБА_1 та встановлено факт, що адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_6 , (кадастровий номер земельної ділянки місця розташування об`єкта будівництва 1210100000:02:422:0113 (1210100000:02:422:0127, 121010000:02:422:0126)), які розташовані за координатами 48°28'10.0"N 35°02'28.1"E, є адресами одного й того ж об`єкту незавершеного будівництвом квартирного (багатоквартирного) житлового будинку, який складається з цокольного поверху літ. «А», що належить ОСОБА_1 .
       Не погодившись з таким рішенням суду, Дніпровська міська рада – особа, яка не брала участь у справі, звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року скасовано. У задоволенні заяви ОСОБА_1 . Відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
       Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
       При цьому, Верховний Суд вказав, що при новому розгляді справи суду необхідно врахувати висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суд від 27 жовтня 2021 року у справі №522/2736/16-ц (провадження №61-13633св21).
       Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів при новому розгляді, враховуючи рекомендації Верховного Суду, викладені у постанові від 10 листопада 2021 року, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, з огляду на таке.
       Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25 липня 2015 року укладений та посвідчений приватним нотаріусом договір позики, відповідно до якого позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти з метою використання Позичальником грошових коштів для фінансування завершення будівництва квартирного (багатоквартирного) житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . На підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку добровільного виконання зобов`язання за позикою, посвідченого приватним нотаріусом Мошковською Н.М., за реєстровим №1026, укладеного 10 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останній набув право власності на незавершене будівництво, а саме, у пункті 1 Договору визначено: «предметом цього договору було задоволення вимог Іпотекодержателя за Договором іпотеки від 25 липня 2015 року (посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Мошковською Н.М., за реєстровим №815), шляхом передачі Іпотекодержателю від Іпотекодавця права власності на Предмет іпотеки – нерухоме майно – незавершене будівництво квартирний (багатоквартирний) житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , що складається з цокольного поверху літ.А, загальною площею 1088,8 кв.м., готовністю 44%, право власності на нерухоме майно зареєстровано за Іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №10554815, реєстраційний номер нерухомого майна: 688588112101... вказане нерухоме майно розміщене на земельній ділянці по фактичному розміщенню незавершеного будівництва, якій присвоєно кадастровий номер – 1210100000:02:422:0113, загальна площа 0,1669 га, цільове використання: житлова забудова і громадське призначення.».
       Як зазначено у п.5 Договору від 10 вересня 2015 року, вказаний Договір був правовою підставою для реєстрації права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку».
       Відповідно до п.6 Договору від 10 вересня 2015 року, такий договір має силу правовстановлюючого документа на предмет іпотеки. В даному пункті визначено також, що право власності на предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя з моменту державної реєстрації. Отже, власником даного незавершеного будівництва, загальною площею 1088,8 кв.м., квартирний (багатоквартирний) житловий будинок, який складається з цокольного поверху літ.А є ОСОБА_1 .
       Розпорядженням Дніпропетровської міської ради від 15 жовтня 2014 року №553-р «Про присвоєння адреси незавершеному будівництву по АДРЕСА_2 » незавершеному будівництву по АДРЕСА_4 було присвоєно адресу – АДРЕСА_3 . 
       Розпорядженням в.о. міського голови Булавка Г.І. від 24 листопада 2015 року №882-р АДРЕСА_4 . 
       Розпорядженням в.о. міського голови Єпіфанцевої С.В. від 12 вересня 2017 року №1092-р визнано таким, що втратило чинність, розпорядження міського голови від 15 жовтня 2014 року №553-р «Про присвоєння адреси незавершеному будівництву по АДРЕСА_2 » та доручено головному архітектурно-планувальному управлінню департаменту по роботі з активами Дніпропетровської міської ради підготувати проект рішення міської ради про присвоєння адреси не завершеному будівництвом багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_4 .
       За рішенням Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року №80/24 «Про присвоєння адреси незавершеному будівництвом багатоквартирному нежитловому будинку по АДРЕСА_6 », зазначеному об`єкту присвоюється адреса: АДРЕСА_6 .
       Вирішуючи по суті заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив із її обґрунтованості, оскільки обставини, на які заявник посилався в своїй заяві, а саме те, що за адресами: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 , які розташовані за координатами 48°28'10.0"N 35°02'28.1"E, розташований один і той же об`єкт незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку, який складається з цокольного поверху літ.«А», що належить йому, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.
       Верховний Суд, скасовуючи постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2020 року у даній справі, звертав увагу, що переглядаючи рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради – особи, яка не брала участь у справі, апеляційний суд не з`ясував і не вказав, яким саме чином порушені права міської ради рішенням про встановлення факту того, що АДРЕСА_3 і АДРЕСА_6 є адресами одного й того ж об`єкта незавершеного будівництва, який належить ОСОБА_1 , внаслідок чого дійшов передчасного висновку про скасування рішення суду першої інстанції з підстав незалучення до участі у справі Дніпровської міської ради та головного архітектурно-планувального управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, формально пославшись на те, що суд першої інстанції вирішив питання про їх права та обов`язки.
       Так, в апеляційній скарзі Дніпровська міська рада вказувала, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його таким, що порушує права територіальної громади міста Дніпро. Представник міської ради наголошував на тому, що Дніпропетровська міська рада та головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради повинні бути залучені до участі у справі в якості заінтересованих осіб (том 1 а.с. 32, 33).
       Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
       У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
       У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
       У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
       Тобто, у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі
і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.
       В той же час, відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
       У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №522/2736/16-ц (провадження №61-13633св21) зазначено, що «учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України, у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої постанови апеляційного суду). Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України, у редакції, чинній на момент постановлення оскарженої постанови апеляційного суду). Аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».
       Відповідно по статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування.
       У відповідності до частини 2 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
       Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
       Рішенням міської ради від 24 жовтня 2018 року №51/36 затверджено Положення про головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі - Положення). 
       Відповідно до п.1.2 Положення, Управління здійснює повноваження, встановлені чинним законодавством для виконавчих органів міської ради з питань містобудування та архітектури на підставі, у межах та у спосіб, установлених законами України та цим Положенням, у складі департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради.
       Відповідно до пункту 3.2 Положення, головне архітектурно-планувальне управління департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради здійснює, зокрема, упорядкування адресації об`єктів містобудування, у тому числі підготовка проектів розпоряджень міського голови про присвоєння адрес будівлям і спорудам на території міста.
       Отже, для встановлення факту того, що адреси: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 , які розташовані за координатами 48°28'10.0"N 35°02'28.1"E, є адресами одного й того ж об`єкту незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку, тобто, упорядкування адресації об`єктів містобудування, передбачено інший порядок, аніж судовий.
       Крім того, у своїй скарзі апелянт посилався на те, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року у справі №200/629/19 ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки наявний спір про право, що підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.
       Колегія суддів погоджується з такими доводами скаржника, з наступних підстав.
       Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
       За загальним правилом, окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій.
       Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
       У порядку окремого провадження суд може розглянути і вирішити питання, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення, при цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено, з якою метою заявнику необхідно встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України).
       У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, оскільки метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення і безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується у порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.
       Відповідно до положень частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
       Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та надати докази його існування.
       Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
       Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
       Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
       У справі, що переглядається, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку статей 315-319 ЦПК України, ОСОБА_1 просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що адреси: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 , які розташовані за координатами 48°28'10.0"N 35°02'28.1"E, є адресами одного й того ж об`єкту незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку, який складається з цокольного поверху літ. «А», що необхідно йому для подальшого оформлення правовстановлюючих документів, що у свою чергу свідчить про наявність спору про право, а саме спору щодо права власності.
       Таким чином, факт, про встановлення якого заявляє ОСОБА_1 , безпосередньо не передбачений законом (ст.315 ч.1 ЦПК України) як такий, що підлягає встановленню судом в порядку окремого провадження, при цьому, обставини, за наявності яких заявник просить встановити заявлений ним факт, свідчить про наявність спору про право, встановлення якого впливатиме також на права й обов`язки інших осіб, зокрема, Дніпровської міської ради.
       Проте, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та розглянув заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні.
       Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
       За таких обставин, оскільки районний суд дійшов помилкового висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із залишенням заяви про встановлення факту того, що адреси: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_6 , які розташовані за координатами 48°28'10.0"N 35°02'28.1"E, є адресами одного й того ж об`єкту незавершеного будівництвом багатоквартирного житлового будинку, який складається з цокольного поверху літ. «А», без розгляду.
       Водночас, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 377 ЦПК України, колегія суддів, –
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради — задовольнити частково.
       Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04 березня 2019 року — скасувати.
       Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення — залишити без розгляду.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова