ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2022 року	Львів	Справа № 300/7004/21 пров. № А/857/5404/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Большакової О.О., Кушнерика М.П.,
розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі №  300/7004/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними, (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Матуляком  Я.П. у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області 09 лютого 2022 року в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі також - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 07.09.2021;
- зобов`язати відповідача призначити позивачу з 07.06.2021 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі також - Закон № 1788-XII);
- зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області при розрахунку пенсії зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи по Списку №2 та страхового стажу періоди роботи з 04.04.1999 по 02.05.1999, з 01.01.2004 по 09.02.2008, з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013, з 01.02.2019 по 15.03.2019 та зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 28.04.1984 по 21.11.1985;
- зобов`язати відповідача при розрахунку пенсії зарахувати позивачу до страхового стажу один рік роботи за один рік і шість місяців роботи в період з 04.05.1988 по 31.12.1991 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі та врахувати його при обчисленні пенсії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 07.09.2021 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язано відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період проходження строкової служби в Радянській Армії з 28.04.1984 по 21.11.1985, періоди роботи з 04.04.1999 по 05.05.1999 в малому приватному підприємстві «Дружба», з 01.01.2004 по 09.02.2008 в «ООО «Содружество-Радужный-2», з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013 в «ООО «Обьнефтеремонт».
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового трудового стажу періоди роботи з 04.04.1999 по 05.05.1999 в малому приватному підприємстві «Дружба», з 01.01.2004 по 09.02.2008 в «ООО «Содружество-Радужный-2», з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013, з 01.02.2019 по 15.03.2019 в «ООО «Обьнефтеремонт».
Зобов`язано відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу один рік роботи за один рік і шість місяців роботи в період з 04.05.1988 по 31.12.1991 (на посадах водія та машиніста Лянторського УТТ-1).
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком №2 згідно пункту «б» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, починаючи з 29.06.2021.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог, наводячи норми матеріального права вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи:
-з 04.04.1999 по 02.05.1999 - мале приватне підприємство «Дружба», оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків;
-з 01.01.2004 по 09.02.2008 в ООО «Содружество Радужний-2», оскільки немає підтвердження сплати внесків компетентними органами Російської Федерації;
-період проходження військової служби з 28.04.1984 по 21.11.1985, оскільки у військовому квитку серії НОМЕР_1 наявні виправлення року народження;
-період роботи з 2008р. по 2011р. та 2013р., в ООО «Обьнефтеремонт», оскільки в довідці про заробітну плату від 01.06.25021 № 164 зазначено, що за вказаний період відрахування із заробітної плати до Пенсійного фонду Російської Федерації не проводились.
Тобто вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тими ж доводами, що й відмова у призначенні пенсії та відзив на позовну заяву.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.03.2021 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
За результатами розгляду поданих позивачем до заяви документів ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийнято рішення №580 від 24.03.2021 про відмову в призначення пенсії.
29.06.2021 ОСОБА_1 повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Листом від 07.09.2021 за №0900-0213-8/32301 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком  №2.
Згідно вказаного листа, відповідач повідомив заявника про наявний страховий стаж 17 років, в тому числі 8 років пільгового стажу роботи. В той же час, при розгляді заяви позивача, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача період проходження військової служби, оскільки у військовому квитку наявні виправлення року народження позивача. Також, не зараховано періоди роботи з 04.04.1999 по 05.05.1999, оскільки відсутня підтверджуюча інформація про сплату страхових внесків; з 01.01.2004 по 09.02.2008, оскільки немає підтвердження сплати внесків компетентними органами Російської Федерації; з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013, з 01.02.2019 по 15.03.2019, оскільки згідно довідки про заробітну плату від 01.06.2021, відрахування до Пенсійного фонду Російської Федерації не проводились.
Вважаючи відмову відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача спірні періоди, страховий стаж ОСОБА_1 складає понад 25 років, з яких пільговий стаж роботи складає понад 12 років 6 місяців, тому останній має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Разом з тим, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою та необхідними документами 29.06.2021, тобто після спливу зазначеного трьох місячного строку, відтак суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу слід призначити пенсію з дати його звернення до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, а не з 07.06.2021, як про це просив ОСОБА_1 у позовних вимогах.
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів встановила наступне.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина перша та друга статті 46 Конституції України).
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Згідно зі статтею 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-IV) страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пунктом 1 статті 11 Закону №1058-IV встановлено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі які є резидентами Дія Сіті, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за гіг-контрактами, іншими договорами цивільно-правового характеру.
Страхувальниками відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 14 Закону №1058-IV є роботодавці підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону;
Аналізуючи вказані вище норми пенсійного законодавства, апеляційний суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Страховим стажем, у розумінні абзацу першого частини першої статті 24 Закону №1058-IV, є період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. 
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду до прийняття Закону №1058-IV регулював Закон № 1788-ХІІ.
Приписами статті 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно положень пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок №637 (надалі також - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Водночас за приписами пункту 2 Порядку №637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі №348/2180/16-а.
Відомостями, які містяться в трудовій книжці НОМЕР_2 , копія якої міститься в матеріалах справи, підтверджено періоди роботи позивача з 04.04.1999 по 05.05.1999 в малому приватному підприємстві «Дружба», з 01.01.2004 по 09.02.2008 в «ООО «Содружество-Радужный-2», з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013 в «ООО «Обьнефтеремонт».

Відтак, враховуючи, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, і трудова книжка позивача оформлена належним чином, суд зазначає, що відповідач протиправно не врахував вказані періоди роботи позивача до його загального страхового та пільгового стажу за Списком №2.
Щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 04.04.1999 по 02.05.1999 на малому приватному підприємстві «Дружба», з 01.01.2004 по 09.02.2008 в «ООО «Содружество-Радужный-2», з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013 в «ООО «Обьнефтеремонт» на підставі відсутності інформації про сплату страхових внесків, а також не проведення відрахувань до Пенсійного фонду Російської Федерації, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. 
Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Аналіз вищенаведених приписів законодавства свідчить про те, що обов`язок сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, а вказані внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника таких внесків.
Аналогічний висновок наведено й у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.
У вищенаведеній правозастосовній практиці Верховного Суду зазначено й про те, що невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позбавляє особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Як встановив суд першої інстанції, позивач працював у період з 04.04.1999 по 05.05.1999 в малому приватному підприємстві «Дружба», з 01.01.2004 по 09.02.2008 в «ООО «Содружество-Радужный-2», з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013 в «ООО «Обьнефтеремонт», що підтверджується копією трудової книжки.
В той же час, за наведеної вище правової регламентації спірних правовідносин, застрахована особа не може нести відповідальність за невиконання страхувальниками своїх обов`язків стосовно сплати внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Такі обставини не можуть позбавляти гарантованого Конституцією і законами України права громадянина на соціальний захист та по суті перекладати відповідальність на працівника за неналежне виконання своїх обов`язків роботодавцем.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у постановах від 28 травня 2021 року у справі №591/3839/16-а та від 30 грудня 2021 року у справі №348/1249/17.
Відтак, враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальниками свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, відсутність інформації про сплату страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача.
Відмова ГУ ПФУ в Івано-Франківській області у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової служби в Радянській Армії на підставі наявності виправлення року народження позивача у військовому квитку є необґрунтованою та протиправною з огляду на таке.
Частиною першою статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу період проходження військової служби з 28.04.1984 по 21.11.1985, оскільки у військовому квитку виправлено рік народження позивача.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанції, що дана обставина вказує на надмірний формалізм відповідача у спірних правовідносинах, адже дата народження позивача вказана у трудовій книжці та паспорті ОСОБА_1 , відповідають даті зазначеній у військовому квитку позивача.
Крім того, період проходження позивачем строкової служби підтверджується військовим квитком НОМЕР_1 та довідкою №1112 від 02.06.2021.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача період проходження ним строкової служби в Радянській Армії з 28.04.1984 по 21.11.1985 є протиправною.
Щодо доводів відповідача про безпідставність задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання зарахувати один рік роботи за один рік і шість місяців роботи у період з 04.05.1988 по 31.12.1991 апеляційний суд зазначає наступне.
Пунктом 5 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058-IV встановлено, що період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (надалі також - Указ від 10.02.1960), постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (надалі також - Постанова №148), Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (надалі також - Указ від 26.09.1967).
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Статтями 1- 4 Указу від 10.02.1960 передбачено надання всім робітникам і службовцям державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій таких пільг: виплату надбавок до заробітної плати, надання додаткових відпусток, можливість об`єднання відпусток, але не більш як за три роки, виплату різниці між розміром допомоги по соціальному страхуванню і фактичним заробітком (включаючи надбавки) у разі тимчасової втрати працездатності.
Відповідно до пункту «д» статті 5 Указу від 10.02.1960 працівникам, які переводились, направлялись або запрошувались на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей країни, за умови укладення ними трудових договорів про роботу в цих районах строком на п`ять років, а на островах Північного Льодовитого океану два роки надаються додаткові пільги, зокрема, зарахування одного року роботи у вказаних районах за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Статтею 3 Указу від 26.09.1967 скорочено тривалість трудового договору, що дає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу від 10.02.1960, з п`яти до трьох років.
Згідно з пунктом 3 Постанови №148 працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції про порядок надання пільг особам, які працюють у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі від 16.12.1967 № 530/П-28 (надалі також - Інструкція № 530/П-28) пільги, встановлені Указами від 10.02.1960 і 26.09.1967, надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».
Пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців ) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами від 10.02.1960 та 29.09.1967 та Постановою № 148.
При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанцій на підставі записів трудової книжки ОСОБА_1 та довідки від 15.04.2019 за №04-18-17-805, що позивач в період з 04.05.1988 по 31.12.1991 (на посадах водія та машиніста Лянторського УТТ-1, Тюменська область) працював на постійній основі та вахтово-експедиційним методом, на підприємстві, яке розташоване в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі.
Крім того, у пункті 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28 чітко вказано, що пільги, передбачені статтями 1, 2, 3, 4 Указу від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених Указом від 26.09.1967, надаються незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17, від 21 серпня 2019 року у справі №750/1717/16-а.
Згідно з абзацом 3 пункту 5 розділу XV Закону №1058-IV пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
На підставі вищевказаної норми відомості про період роботи позивача в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі є підтвердженими записами трудової книжки та уточнюючими довідками від 11.03.2010 №33, від 01.04.2019 №04/56 та від 15.04.2019 №04-18-17-805, а відсутність письмового трудового договору не є перешкодою для пільгового обчислення страхового стажу позивача.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абзацу першого пункту 5.9 Основних положень про вахтовий метод організації робіт, затверджених постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань, Секретаріату ВЦРПС та Міністерства охорони здоров`я СРСР від 31 грудня 1987 року №794/33-82, працівникам підприємств та організацій, які виїжджають для виконання робіт вахтовим методом у райони Крайньої Півночі або в прирівняні до них місцевості з інших районів держави, надаються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10.02.1960, з урахуванням змін та доповнень, внесених статтями 1 та 2 Указу від 26.09.1967.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача, що на працівників, які працювали вахтовим методом в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, поширюються пільги, передбачені статтями 1-4 Указу від 10.02.1960, а додаткові пільги, передбачені статтею 5 зазначеного Указу, зокрема зарахування одного року роботи у районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності, не поширюються.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою, зокрема, у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 21-5592а15 та Верховного Суду висловленою у постановах від 21 листопада 2018 року у справі №  338/1152/14-а, 11 грудня 2018 року у справі № 338/1096/15-а та 14 березня 2019 року у справі № 343/859/15-а, від 31 липня 2019 року у справі № 438/87/17.
Записами трудової книжки та уточнюючою довідкою від 15.04.2019 №04-18-17-805 підтверджується період роботи ОСОБА_1 з 04.05.1988 по 13.11.1993 в Лянторському УТТ-1 водієм третього класу, з 11.08.1988 - машиністом підйомника на підземний і капітальний ремонт нафтових і газових свердловин по шостому розряду з правом управління автомобілем вахтово-експедиційним методом.
Таким чином, оскільки позивач у спірний період працював вахтовим методом, то відповідач правомірно відмовив у зарахуванні вищезазначеного періоду роботи до трудового стажу позивача із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців, а тому у задоволенні цієї позовної вимоги необхідно відмовити.
Враховуючи вимоги частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Згідно з абзацом першим пункту 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
На противагу вищезазначеній нормі, відповідач під час розгляду заяви позивача неповно та однобічно дослідив надані документи, протиправно не зарахував до страхового та пільгового стажу спірні періоди роботи, та, як наслідок, неправильно розрахував пільговий стаж та страховий стаж позивача.
У розрізі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області прийняло рішення від 07.09.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність своєї поведінки в спірних правовідносинах. 
Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 від 07.09.2021 з мотивів, наведених у ньому та наявність правових підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоди роботи з 04.04.1999 по 02.05.1999 та період проходження військової служби з 28.04.1984 по 21.11.1985, а також до пільгового стажу роботи по Списку №2 періоди роботи з 01.01.2004 по 09.02.2008, з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013.
Разом з тим, позовні вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII та зобов`язання зарахувати до страхового стажу позивача один рік роботи за один рік і шість місяців роботи в період з 04.05.1988 по 31.12.1991 в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі та врахувати його при обчисленні пенсії задоволенню не підлягають.
За наведених обставин колегія суддів вважає належним та таким, що відповідає нормам матеріального права, спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розгляну заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків апеляційного суду, викладених у цьому судовому рішенні.
Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні спору по суті.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 300/7004/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 07.09.2021 у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження строкової служби в Радянській Армії з 28.04.1984 по 21.11.1985, періоди роботи з 04.04.1999 по 05.05.1999 в малому приватному підприємстві «Дружба», з 01.01.2004 по 09.02.2008 в «ООО «Содружество-Радужный-2», з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013 в «ООО «Обьнефтеремонт».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового трудового стажу періоди роботи з 04.04.1999 по 05.05.1999 в малому приватному підприємстві «Дружба», з 01.01.2004 по 09.02.2008 в «ООО «Содружество-Радужный-2», з 14.02.2008 по 14.12.2009, з 24.03.2010 по 31.12.2013 в «ООО «Обьнефтеремонт».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розгляну заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків апеляційного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик