Справа № 308/976/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 червня 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА Г.Г., СОБОСЛОЯ Г.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді цивільну справу № 308/976/21 за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 7 грудня 2021 року, повний текст якого складено 17 грудня 2021 року, головуючий суддя Бедьо В.І., -

встановив:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» 21.01.2021 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.
13.09.2012 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг і на підставі підписаної цього дня заяви отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі, зазначеному в Довідці про умови кредитування, який у подальшому збільшився до 10000,00 грн. Сторони за правилами договору приєднання уклали кредитний договір, умови якого зафіксовані в Умовах і Правилах надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору і з якими відповідач був ознайомлений, що підтверджується його підписом в анкеті-заяві. Відносини між банком і клієнтом можуть регулюватися як шляхом підписання окремих документів, так і шляхом обміну інформацією іншими засобами (через веб-сайт банку www.privatbank.ua, sms-повідомлення).
Відповідач отримав кредитні кошти, користувався картковим рахунком, що підтверджує наявність кредитних правовідносин між сторонами. Погашення заборгованості за кредитним договором позичальник повинен був здійснювати шляхом щомісячних платежів у розмірі не менше визначеного договором мінімального обов`язкового платежу.
Позичальник зобов`язаний був сплачувати проценти за користування кредитом за ставками, що були зазначені в Тарифах, які діяли на дату їх нарахування та були викладені на банківському сайті www.privatbank.ua (п.п. 2.1.12.6., 2.1.12.7.2., інші положення договору).
Відповідно до п. 2.1.1.2.12. договору, з 01.03.2019 в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом та процентами від суми неповерненого у строк кредиту, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold».
У силу положень ст. 1050 ч. 2 ЦПК України, п. 2.1.12.11. договору, в разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договором банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту та сплати всього належного за договором, включно з підвищеними процентами.
До позову банк додає витяг з Умов і Правил, з якими був ознайомлений відповідач на момент підписання анкети-заяви.
Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав кредитні кошти, а відповідач свої порушив і спричинив виникнення боргу, який станом на 02.12.2020 склав 41762,41 грн, із яких заборгованість: за простроченим кредитом – 30948,37 грн, за простроченими відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 10814,04 грн.
Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань, на передбачене договором і нормами ЦК України право банку достроково вимагати повернення всього заборгованого, а також на те, що закон не вимагає від кредитора пред`являти вимогу про стягнення боргу в повному обсязі, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 13.09.2012 лише за сумою кредиту 30948,37 грн та покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 07.12.2021 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10000,00 грн, у задоволенні інших вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 733,44 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не були виконані передбачені законом правила укладення кредитного договору, у справі немає доказів погодження сторонами умов щодо сплати відсотків, доказів обізнаності відповідача саме з доданими до позовної заяви умовами і правилами надання банківських послуг, відповідні обставини достовірно не підтверджуються, тому на користь банку можуть бути стягнуті лише фактично отримані від нього відповідачем у межах кредитного ліміту кошти в сумі 10000,00 грн.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» оскаржив рішення суду в частині відмови в позові як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.
Сторони в належній, погодженій між ними формі уклали за правилами договору приєднання кредитний договір, що відповідає вимогам закону. Відповідач підписав анкету-заяву, погодився з умовами договору, отримав кредитну картку, отримав кредитні кошти та користувався ними, частково виконував свої зобов`язання за договором і спричинив борг, який підлягає сплаті.
Згідно з судовою практикою Верховного Суду, не можна вважати неукладеним кредитний договір після його повного чи часткового виконання сторонами; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин; умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору і підпис під ними не потрібен.
Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 30948,37 грн підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема, розрахунком заборгованості та банківською випискою, яка є первинним документом. У виписці серед іншого відображений факт користування відповідачем послугою «Оплата частинами», яка була надані банком за рахунок кредитних коштів.
Відмовляючи у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту, суд вважав, що сума фактично отриманих кредитних коштів є тотожною сумі кредитного ліміту, однак не врахував, що кредитний ліміт є поновлюваною кредитною лінією. Особливістю даного виду кредитування є те, що сума заборгованості за тілом кредиту змінюється постійно в залежності від коштів, що використовуються, а також вносяться на погашення заборгованості.
Суд не встановив дійсного розміру заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами та безпідставно зменшив заборгованість відповідача за тілом кредиту, належним чином не перевірив доводів позивача, не перевірив розрахунок заборгованості та не оцінив надані позивачем докази в сукупності.
Позивач просить рішення суду скасувати в частині відмови в позові та задовольнити вимоги повністю.

Відповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України щодо кредитних зобов`язань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення. Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати стягнення боргу за кредитом і відсотками та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для нарахування платежів і для стягнення коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

13.09.2012 ОСОБА_1 заповнив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 25). У заяві містяться ідентифікуючі дані ОСОБА_1 , відсутня будь-яка інформація про умови кредитування, а також міститься текст такого змісту: «…ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.».

У полі заяви щодо бажання оформити на своє ім`я платіжні картки відсутні відмітки про бажання відповідача оформити на своє ім`я жодну з карток відповідного виду (типу)): платіжна картка «Кредитка «Універсальна»»; пенсійна картка; дебетова особиста картка; зарплатна картка; картка «Gold»; ощадкнижка (депозит); ідентифікація з паспортом, як відсутні й дані про розмір кредитного ліміту в полі: «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною картою Кредитка «Універсальна»/«Gold».

Анкету-заяву підписано працівником банку ОСОБА_2 і відповідачем ОСОБА_1 . 13.09.2012.

До позовної заяви позивач додав «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»» (а.с. 26), що містить одночасно такі умови кредитування:

«Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зокрема:
базова процентна ставка – 3,0% на місяць; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 – нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму понад 50,00 грн; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»;

«Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зокрема:
базова процентна ставка – 2,5% на місяць, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 – 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 – 3,6%; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 – 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;

«Універсальна Contract» зокрема:
базова процентна ставка – 1,7% на місяць; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 – 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щомісячна комісія за кредитне обслуговування карти – 15,00 грн; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = 0,0001% від заборгованості, але не менше 50,00 грн на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
до цих умов міститься примітка такого змісту: «з 01.09.2014 проводиться зміна тарифного плану «Універсальна Contract» на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» або «Універсальна Gold»;

«Універсальна Gold» зокрема:
базова процентна ставка – 2,5% на місяць, з 01.04.2013 – 2,3%, за тратами, здійсненими з 01.09.2014 – 2,7%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 – 3,5%; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн і не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 – 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості; щорічна комісія за обслуговування карти – 500,00 грн; з 01.06.2012 щомісячна комісія за обслуговування (з 01.04.2013 – членський внесок за участь в GoldКлубі) – 20,00 грн на місяць; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості – ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн; ПЕНЯ = 0,233% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.
до цих умов містяться примітки такого змісту: «з 01.09.2014 змінено процентну ставку по кредитним картам «Універсальна» та «Універсальна Голд» (зміну здійснено тільки для витрат, здійснених після 01.09.2014); з 01.04.2015 змінено тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна Голд», розмір процентної ставки, пені тощо.

На обґрунтування своїх вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало суду текст із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який не містить даних про час формування та затвердження цих Умов і Правил, будь-яких вихідних реквізитів (в оригіналі – російською) (а.с. 27-51). Цими Умовами і Правилами встановлено, зокрема, що:
банк публічно пропонує необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг (далі Умови та Правила та/або Договір) (Преамбула Умов і Правил);
щомісячний платіж сума коштів у розмірі, визначеному у заяві на акцептування умов, розміщених у цьому документі, яку позичальник виплачує банку щомісяця з метою погашення заборгованості (п. 1.1.29.);
мінімальний обов`язковий платіж розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом терміну дії картки; … залежно від виду платіжної картки розмір і порядок розрахунків щомісячного платежу зазначений у заяві та «Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування» і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток (п. 1.1.49);
Тарифи – розмір винагороди за послуги банку; є невід`ємною частиною договору; перелік може змінюватися і доповнюватися, про що клієнт повідомляється відповідно до цих умов (п. 1.1.90.);
за користування кредитом і овердрафтом бак нараховує відсотки, встановлені Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, якщо інше не передбачено п. 2.1.12.13 (п. 2.1.12.6.);
клієнт зобов`язаний:
погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії та інші плати на умовах, передбачених договором відповідно до Тарифів банку (п.п. 1.2.5., 2.1.5.5.);
підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.2.4.);
строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт) за кредитними картами із встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, що виникає за такими картами, наведений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюються цим пунктом; платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, і частину заборгованості за кредитом;
строк повернення кредиту (кредитний ліміт) в повному обсязі – не пізніше останнього дня місяця, зазначеного в платіжній картці (у полі MONTH). Згідно з ст. 212 ЦКУ, у разі наявності прострочених кредитів (овердрафту) – строком повернення кредиту (овердрафту) у повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості;
строк повернення овердрафту в повному обсязі – протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту;
строк погашення відсотків по овердрафту – щомісячно за попередній місяць до 25-го числа (пункт не стосується для Елітних карток (Platinum, MC World Signia i VISA Infinite) (п. 2.1.12.4.);
в разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту чи його частини понад 210 днів увесь кредит (овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати переводу кредиту (овердрафту) в статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно п. 2.1.12.6.1., на залишок простроченої заборгованості позичальник сплачує пеню в розмірі, вказаному в п. 2.1.12.6.1. цих Умов; при цьому, винагорода проценти за користування кредитом не нараховуються і не сплачуються (п.п. 1.5.21., 2.1.12.6.4.);
держатель доручає банку списувати з будь-якого рахунку … зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу, якщо мінімальний обов`язковий платіж вказаний в Заяві клієнта і у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування … (п. 2.1.12.9.);
черговість та розмір погашення боргових зобов`язань здійснюється в порядку, викладеному у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, що є невід`ємною частиною договору (п. 2.1.12.10.);
при здійсненні клієнтом плати за товар кредитною картою через сервіс «Оплата частинами» в торговельно-сервісному підприємстві, з яким банк уклав договір розширеного сервісу з повним відшкодуванням клієнт доручає банку щомісячно перераховувати платежі на погашення заборгованості по карті НОМЕР_1 в кількості і розмірі, вказаному в квитанції терміналу, якає невід`ємною частиною цих Умов; у випадку недостатньої кількості коштів для сплати чергового платежу по сервісу «Оплата частинами» клієнт доручає банку встановити овердрафт на кредитну картку на суму необхідну для сплати чергового платежу (п.п. 1.1.72., 2.1.14.3.2., 2.1.14.6.);
для надання послуг банк видає клієнту карту, її вид визначено у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг; датою укладання договору є дата отримання карти, зазначена в заяві (п. 2.1.2.1.);
карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти включно (п. 2.1.2.11.);
…кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який в будь який момент може змінити (зменшити, збільшити або анулювати)кредитний ліміт (п. 2.1.2.3); 
підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п. 2.1.2.4.);
за відсутності достатньої суми грошових коштів для продовження дії карти та виконання розрахункових операцій по картрахунку згідно п. 2.1.3.5 (якщо у клієнта немає заборгованості перед банком), і немає надходжень грошових коштів на картрахунок протягом 6-и місяців з моменту закінчення терміну дії картки, залишок грошових коштів передається у власність банку і є його доходом за згодою клієнта, яке він підтверджує підписання договору; картрахунок закривається, договір припиняє свою дію (п. 2.1.8.8.);
клієнт несе відповідальність перед банком за збиток і витрати, понесені банком внаслідок порушення клієнтом умов чи положень договору або законодавчих чи нормативних актів (п. 1.5.15.);
сторони відповідають за неналежне виконання своїх обов`язків відповідно до законодавства України та умов публічного договору, договору (п. 1.5.1.);
положення, якими регулюється позовна давність, у наданому позивачем тексті Умов і Правил відсутні.

До вказаного тексту Умов і Правил банк додав дані про актуалізацію окремих положень Умов і Правил станом на 30.05.2012 (а.с. 52-54), з яких випливає, зокрема, що вносяться зміни для агентів у пункт 6.1. Правил надання послуг (Додаток 1 до Правил надання послуг) в частині винагороди за надання інформаційно-консультативної послуги банку «Еквайринг», додані правила надання банку послуг за договором цивільно-правового характеру тощо, при цьому, в доданій до позовної заяви редакції Умов і Правил відсутній розділ або пункт 6.1.

Суду першої інстанції позивач також надав: 

довідки АТ КБ «ПриватБанк» без дати їх складання, вихідної реєстрації та підпису уповноваженої на складання довідок особи (які не є належними в розумінні ст.ст. 77-80, 95 ЦПК України доказами щодо відповідних обставин) про те, що:

між банком і ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір без номера і без дати, за яким були надані кредитні картки:
№ НОМЕР_2 , дата відкриття 18.11.2016, термін дії «06/18»,
№ НОМЕР_3 , дата відкриття 14.05.2015, термін дії «01/19»,
№ НОМЕР_4 , дата відкриття 26.04.2016, термін дії «04/20»,
№ НОМЕР_5 , дата відкриття 17.01.2017, термін дії «09/20»,
№ НОМЕР_6 , дата відкриття 29.11.2017, термін дії «07/21» (а.с. 24);

за кредитним договором без дати і номера мали місце:
старт карткового рахунку: 14.05.2015 (інформація НОМЕР_3 );
встановлення/зміна кредитного ліміту: 14.05.2015 – 300,00 грн і 500,00 грн, 23.11.2015 – 120,00 грн, 07.12.2015 – 10,00 грн, 13.02.2016 і 18.11.2016 – 0,00 грн, 29.11.2017 – 10000,00 грн і 4000,00 грн, 20.07.2018 – 0,00 грн (а.с. 23);

банківську виписку за договором без номера станом на 04.12.2020, де фактичний оборот коштів розпочинається з 14.05.2015, коли по картці № НОМЕР_3 зафіксовано зняття готівки в банкоматі у сумі 480,00 грн, а фактичний оборот коштів зафіксований:
за карткою № НОМЕР_3 з 14.05.2015 по 05.09.2016;
за карткою № НОМЕР_4 з 23.09.2016 по 13.10.2015;
за карткою № НОМЕР_2 з 18.11.2016 по 10.01.2017;
за карткою № НОМЕР_5 з 17.01.2017 по 26.11.2017;
за карткою № НОМЕР_6 з 29.11.2017 по 28.11.2020 (а.с. 16-22).

Розрахунок заборгованості позивач склав за договором б/н від 13.09.2012, де визначив борг відповідача станом на 02.12.2020 у розмірі 41762,41 грн, із яких заборгованість: за простроченим тілом кредиту 30948,37 грн, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 10814,04 грн (а.с. 6-15). Водночас розрахунок заборгованості розпочинається не з 13.09.2012, а лише через два роки і вісім місяців (!) 14.05.2015, коли вперше в колонці «Сальдо, на яке в цьому періоді проценти не нараховуються (пільговий період)» та в графі «Загальний залишок заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту)» з`являється сума 494,15 грн, до цього моменту дані про рух коштів, в тому числі, про суму кредиту (кредитного ліміту), у розрахунку відсутні, заборгованість не зафіксована.

Крім цього, розрахунок заборгованості складається з трьох частин:
розрахунок станом на 31.05.2015 за період з 14.05.2015 по 31.05.2015, де борг за кредитом – 495,15 грн, за відсотками – 0,00 грн, будь-який рух коштів не відображений, а всі цифрові параметри щодо руху коштів мають нульові значення (а.с. 6);
розрахунок станом на 30.09.2019 за період з 01.06.2015 по 30.09.2019, де борг за тілом кредиту – 30948,37 грн (поточна заборгованість – 21558,92 грн, прострочена заборгованість – 9389,45 грн), заборгованість за відсотками – 0,00 грн, нарахована пеня за прострочене зобов`язання – 9784,71 грн, заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн – 600,00 грн (разом пеня – 10384,70 грн), а також зафіксовано сплату на погашення заборгованості: за поточним тілом кредиту – 2679,86 грн, за простроченим тілом кредиту – 7765,28 грн (разом – 10445,14 грн), за пенею – 1462,93 грн (а.с. 7-13);
розрахунок станом на 02.12.2020 за період з 01.10.2019 по 02.12.2020, де борг за простроченим кредитом – 30948,37 грн, за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно 625 ЦК України – 10814,04 грн, а також зафіксовано сплату на погашення заборгованості: за простроченим тілом кредиту – 20,00 грн, пені – 10384,71 грн (а.с. 14-15).

Інші дані щодо руху коштів та платіжної (кредитної) картки позивачем не надавалися. В Анкеті-заяві немає вказівки на дату отримання клієнтом платіжної картки, як відсутня і вказівка на конкретну картку, її реквізити, тоді як відповідні вимоги випливають з Умов і Правил. Не зазначив кредитну картку з відповідними реквізитами, днем видачі та строком її дії банк і в позовній заяві.

Отже, у справі немає належних доказів видачі банком ОСОБА_1 кредитної картки в день, який позивач вважає датою укладення кредитного договору. Ключові дані та докази стосовно обставин, що пов`язуються з укладенням кредитного договору та власне виникненням і здійсненням з відповідного часу цивільних прав і обов`язків, які мають випливати з такого факту, у справі відсутні.

З даних банківської виписки вбачається, серед іншого, що:
кошти банку використовувалися відповідачем у тому числі в рамках отримання з 10.12.2017 послуги «Оплата частинами», надання яких зафіксоване як у банківській виписці, так і в розрахунку заборгованості;
пеня в сумі 10384,71 грн, яка була зафіксована в розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 і була облікована як сплачена в розрахунку за період з 01.10.2019 по 02.12.2020, фактично була списана за рішенням банку, а не внаслідок її сплати відповідачем;
останнє за часом поповнення рахунку готівкою було здійснене відповідачем 10.12.2017 в сумі 1000,00 грн, після чого поповнення рахунку фіксувалося лише шляхом автоматичного зарахування коштів з інших рахунків, останнє з яких мало місце 06.03.2019 у сумі 120,03 грн.

У розрахунку заборгованості відображено нарахування відсотків за кредитом у періоди:
з 14.05.2015 по 31.10.2016 – за ставкою 43,2% річних;
з 01.11.2016 по 31.07.2020 – за ставкою 42,0% річних;
з 01.08.2020 по 02.12.2020 – за ставкою 40,8% річних;
з 01.10.2019 по 02.12.2020 – за ставками 84,0%, 42,0%, 40,8% річних (відсоткова ставка на прострочений кредит) і 84,0%, 60,0% річних (відсоткова ставка на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України).

Як випливає із зафіксованих у розрахунку заборгованості даних, позивач визначив борг за кредитом шляхом включення до тіла кредиту:
витрат, що здійснювалися відповідачем за рахунок наданих банком коштів,
починаючи з 01.01.2015 і по 30.09.2019 – відсотків, що нараховувалися на суму кредиту;
частково пені, яка нараховувалася з липня по листопад 2015 року, з лютого 2018 року по вересень 2019 року.
При цьому:
нараховані відсотки, що відображалися в колонці розрахунку «Відсотки погашені за рахунок кредита», а також пеня, пеня, яка нараховувалася в період із липня 2015 по вересень 2019 року, та пеня, яка відображалася в колонці розрахунку «Загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання» в період із червня по вересень 2019 року, послідовно додавалися до суми кредиту і на суму кредиту, що визначалася і збільшувалася в такий спосіб, так само послідовно нараховувалися відсотки в кожному наступному розрахунковому місяці;
на визначену і щоразу збільшувану в такий спосіб заборгованість за сумою кредиту і відсотками в разі порушення зобов`язань зі сплати на користь банку коштів у відповідних періодах нараховувалася пеня;
при визначенні остаточної заборгованості за сумою кредиту враховувалися кошти, що вносилися відповідачем на погашення заборгованості перед банком, відображені в помісячному обліку руху коштів.

За період з 14.05.2015 по 02.12.2020 за даними розрахунку заборгованості, а також за даними банківської виписки в частині, щодо якої відсутні повні дані в розрахунку (відсутні дані про витрати клієнтом кредитних коштів та погашення заборгованості в періоди, коли заборгованість була відсутня та не нараховувалися відсотки) (з розбивкою по роках) зафіксовані такі нарахування:

у періоді з 14.05.2015 по 31.05.2015 утворилася поточна заборгованість за кредитом у сумі 494,15 грн за відсутності в розрахунку даних про сплату відсотків за рахунок кредиту та включення таких відсотків до суми кредиту;

витрати, що здійснювалися відповідачем за рахунок наданих банком коштів:
з 01.06.2015 по 31.12.2015 – 60,17 грн (без врахування визначеної станом на 31.05.2015 заборгованості за кредитом у сумі 494,15 грн, яка була з 01.06.2015 врахована в числі заборгованості за наданим кредитом);
з 01.01.2016 по 31.12.2016 – 4891,26 грн;
з 01.01.2017 по 31.12.2017 – 37451,34 грн;
з 01.01.2018 по 31.12.2018 – 8390,75 грн;
з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 2157,57 грн;
з 01.01.2020 по 02.12.2020 – 20,00 грн;
разом – 52971,09 грн, що були включені до суми кредиту;

відсотки, що нараховувалися на суму кредиту за ставками 3,6% на місяць і 3,5% на місяць:
з 14.05.2015 по 31.12.2015 – 180,34 грн;
з 01.01.2016 по 31.12.2016 – 0,62 грн;
з 01.01.2017 по 31.12.2017 – 0,00 грн;
з 01.01.2018 по 31.12.2018 – 9273,49 грн;
з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 9626,10 грн;
з 01.01.2020 по 02.12.2020 – 0,00 грн
разом – 19080,55 грн, що були включені до суми кредиту;

пеня, яка нараховувалася з липня по листопад 2015 року та з лютого 2018 року по вересень 2019 року, при цьому:

пеня, яка відображалася в колонці розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.09.2019 «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн» в загальній сумі 2000,00 грн була первісно включена до суми кредиту;
із пені, яка відображалася в колонці розрахунку «Загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання» в загальній сумі 9784,71 грн, первісно була включена до суми кредиту пеня, яка відображалася в колонці розрахунку «Нараховано пені за прострочене зобов`язання накопичувальним підсумком на звітню дату» в сумі 7115,31 грн (за червень-серпень 2019 року);
разом первісно до кредиту була включена пеня в сумі 9115,31 грн (2000,00 грн + 7115,31 грн);

у розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.09.2019:
була визначена заборгованість за пенею:
«Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн» – 600,00 грн,
«Нарахована пеня за прострочене зобов`язання» – 9784,71 грн (2669,40 грн за вересень 2019 року в колонці «Загальне сальдо за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання», яка не була включена до суми кредиту, і 7115,31 грн в колонці «Нараховано пені за прострочене зобов`язання накопичувальним підсумком на звітню дату», яка була включена до суми кредиту),
разом заборгованість за пенею – 10384,71 грн;
була визначена заборгованість за кредитом у сумі 30948,37 грн шляхом виключення із фактично облікованої заборгованості за кредитом пені, що відображалася в колонці розрахунку «Нараховано пені за прострочене зобов`язання накопичувальним підсумком на звітню дату», і пені, що відображалася в колонці розрахунку «Пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн накопичувальним підсумком на звітню дату»; станом на 30.09.2019 ці пропорції визначалися таким чином: заборгованість за кредитом 38664,00 грн (за банківською випискою – 38663,68 грн), пеня в указаних колонках розрахунку, відповідно, 7115,31 грн і 600,00 грн, тому: 38663,68 грн – 7115,31 грн – 600,00 грн = 30948,37 грн;

у розрахунку заборгованості за період з 01.10.2019 по 02.12.2020 було вказано: «Погашено заборгованості по пені» 10384,71 грн, таке погашення зафіксоване 23.10.2020 в колонці «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості» і на борг за сумою кредиту, який визначався як 30948,40 грн, не вплинуло, а загальна заборгованість зменшилася з 52147,10 грн до 41762,40 грн;
водночас у банківській виписці 23.10.2020 зафіксована операція: «відміна штрафів за минулі періоди згідно рішення банку пополнение карточного счета» на суму 10384,71 грн, загальна заборгованість зменшилася з 52147,12 грн до 41762,41 грн;

таким чином:
пеня в сумі 9115,31 грн (2000,00 грн + 7115,31 грн) була включена до суми кредиту, на визначену з урахуванням цих коштів суму кредиту здійснювалися відповідні нарахування, після чого 7715,31 грн з указаної пені (7115,31 грн + 600,00 грн) були виключені з суми кредиту, а частина пені, що залишилася включеною до суми кредиту, склала 1400,00 грн;
сума 10384,71 грн підлягає виключенню з числа коштів, які в розрахунку заборгованості за період з 01.10.2019 по 02.12.2020 кваліфіковані як такі, що внесені клієнтом на погашення заборгованості;

відтак, до суми кредиту були включені 73945,79 грн (494,15 грн + 52971,09 грн + 19080,55 грн + 1400,00 грн);

погашення відповідачем заборгованості перед банком:
з 14.05.2015 по 31.12.2015 – 1208,23 грн;
з 01.01.2016 по 31.12.2016 – 4883,01 грн;
з 01.01.2017 по 31.12.2017 – 35110,10 грн;
з 01.01.2018 по 31.12.2018 – 7639,64 грн;
з 01.01.2019 по 31.12.2019 – 1809,43 грн;
з 01.01.2020 по 02.12.2020 – 20,00 грн (із виключенням 10384,71 грн),
разом – 50670,41 грн.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів та інших юридичних фактів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п.п. 1, 4 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч. 1 ЦК України). Користування чужими коштами зазвичай є платним, сплата процентів за кредитом є істотною умовою договору, здійснюється у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054, 1056-1 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події; якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою – п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України, цивільні права та обов`язки повинні належно виконуватися; позичальник зобов`язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати (за відповідних умов – достроково) виконання порушеного зобов`язання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки.

Поряд із цим, за змістом положень Конституції України, ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит:
держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1 Закону № 1023-ХІІ);
договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 626 ч.ч. 1, 2, ст. 627 ЦК України);
зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 628 ч. 1, ст. 634 ч. 1 ЦК України);
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; проценти за кредитним договором, а також забезпечення зобов`язань за кредитними договором, зокрема, штрафом, пенею, які одночасно є видами цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язань, є істотними умовами кредитного договору, що випливають із його предмету, правової природи й суті відповідних правовідносин; недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, за загальним правилом, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення; споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі (ст.ст. 546, 548, 549, 550, ст. 638 ч. 1, ст. 1054 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 2, 3 Закону № 1023-XII));
кредитний договір укладається в письмовій формі, його зміст може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий позичальнику (споживачеві), покладається на кредитодавця (ст. 207 ч.ч. 1, 2, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 639 ч.ч. 1, 2, ст. 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 1, ч. 4 абз. 1 Закону № 1023-XII);
кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається (ст. 215 ч. 2, ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким питання укладення договору про споживчий кредит регулюються подібним чином, а умови захисту прав споживача фінансових послуг розширені (ст. 1 ч. 1 п. 1, ст. 12 ч.ч. 1, 2, 5, 6, 7, ст. 13 ч. 1, ст. 14 ч.ч. 1, 2 та інші норми Закону № 1734-VIII).

Особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч. 1, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі наявна лише складена працівником банку та підписана ОСОБА_1 . 13.09.2012 Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування) у справі відсутня. «Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»», по-перше, не підписаний ані позичальником, ані кредитором і не містить ніяких вихідних реквізитів, по-друге, цей текст містить окремі умови кредитування за чотирма варіантами видачі та обслуговування карт «Універсальна» (на день, який позивач визначає датою укладення договору, за трьома варіантами) і по суті не є Тарифами банку як такими, а Тарифи банку, які теж є обов`язковою складовою кредитного договору (п. 1.1.90. та інші положення Умов і Правил), не були додані до позовної заяви.

Зміст Анкети-заяви взагалі не свідчить про волевиявлення ОСОБА_1 саме на отримання кредиту: заява стосується договору про надання банківських послуг, у ній відсутні вказівки на кредит, кредитну картку, варіанти такої, не визначений розмір кредиту (кредитний ліміт), якщо йшлося саме про кредит, тощо. В Анкеті-заяві відсутня будь-яка інформація, що фіксувала б умови і параметри кредитування.

Надані позивачем суду Умови і Правила вочевидь не відповідають тим, положеннями яких обґрунтовувалися пред`явлені до відповідача вимоги. До прикладу:
у позовній заяві банк посилається на пункт 2.1.1.2.12. Умов і Правил в редакції, що почала діяти з 01.03.2019 і передбачає, що в разі порушення зобов`язань із повернення кредиту, сплати процентів, неустойки, інших зобов`язань, починаючи зі 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта він зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість за кредитом та процентами від суми неповерненого у строк кредиту, які згідно зі ст. 625 ч. 2 ЦК України встановлюються у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Gold», однак, у справі немає редакції Умов і Правил від 01.03.2019, в наявній редакції пункт 2.1.1.2.12. відсутній, а п. 2.1.2.12. має зовсім інший зміст, який стосується звернення клієнта до відділення банку по отримання нової платіжної картки у зв`язку із закінченням строку дії попередньої картки.

Тим часом, якщо Умови і Правила визначають загальні умови, на яких будь-яка особа може укласти кредитний договір за правилами договору приєднання, то у Пам`ятці клієнта (Довідці про умови кредитування) поряд зі змістом Анкети-заяви визначаються індивідуальні умови кредитування конкретного позичальника, що можуть відрізнятися від загальних умов. Саме індивідуальні умови кредитування передбачають суму кредиту, відсоткову ставку за кредитом, розмір щомісячного платежу, строк кредитування, комісії, умови відповідальності за порушення зобов`язань тощо. Зазначене узгоджується зі змістом, зокрема, п.п. 1.2.24.3., 1.6.1.-1.6.3. Умов і Правил, за якими позичальник може пропонувати зміни до них, про зміни у в умовах кредитування банк повідомляє клієнта і в разі, якщо одностороння зміна цих умов неможлива, передбачається підписання необхідних документів у банку, та узгоджується із нормами закону щодо дотримання прав сторін договору і фіксації його умов.

Пред`являючи позов, банк, який наполягав на належному узгодженні сторонами умов кредитування, взагалі не зазначив відсоткової ставки, яка була б узгоджена. Розрахунок заборгованості виконаний із застосуванням відсоткових ставок 43,2% річних, 42,0% річних, 40,8% річних, підвищених відсоткових ставок 84,0% річних, 60,0% річних за відсутності будь-яких доказів узгодження їх з відповідачем.

Беручи до уваги зміст Анкети-заяви, Умов і Правил, Пам`ятка клієнта (Довідка про умови кредитування), Тарифи і Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг є поряд із власне Умовами і Правилами невід`ємними складовими частинами кредитного договору, дійсні індивідуальні умови якого узгоджуються сторонами в цих документах. Такі складові кредитного договору не заперечуються по суті й позивачем. Зокрема, за відсутності Пам`ятки клієнта, Тарифів, як це має місце в справі, не є можливим встановити дійсні умови кредитування в частині розміру кредиту, строку кредитування, плати за кредит (відсотків) на відповідний період, ставки і сплати підвищених відсотків, конкретної відповідальності за порушення зобов`язання позичальником (пені) тощо.

З доданого до позовної заяви тексту не можна зробити однозначного висновку про те, є цей текст повним викладом Умов і Правил, чи витягом із них. Наданий позивачем текст Умов і Правил не може слугувати доказом узгодження сторонами істотних умов кредитного договору, укладеного саме 13.09.2012, як на цьому наполягає позивач. Час формування та затвердження наявної редакції Умов і Правил у ній не зазначений.

У справі немає ніяких доказів про обізнаність ОСОБА_1 з указаною редакцією Умов і Правил, про погодження з ним установленим порядком відповідних умов користування наданими банком коштами з фіксацією цих умов у Пам`ятці клієнта чи в Довідці про умови кредитування. Позивач не надав суду доказів укладання з ОСОБА_1 договору саме на тих умовах, виходячи з яких пред`явив до нього вимогу про стягнення боргу.

Умови і Правила містять суперечливі положення щодо моменту (дати) укладання договору. Так, з одного боку, зазначено, що підписанням заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг, що за своїм правовим змістом відповідає положенням ст. 638, ст. 639 ч. 2, ст. 640 ч. 1 ЦК України, з іншого боку, одночасно вказано, що датою саме укладання договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, тобто, дата укладання договору обумовлена іншою дією, яка повинна бути вчинена сторонами (видача/отримання картки) і має фіксуватися в заяві, що за своїм змістом не відповідає правилам ані частини 2 статті 640 ЦК України, у якій ідеться про дію, передбачену саме актом цивільного законодавства, ані частини 1 статті 212 ЦК України, оскільки не йдеться про обставину, щодо якої невідомо, настане вона чи ні. Такі положення по суті суперечать одні одним, допускають їх неоднозначне тлумачення щодо, зокрема, моменту виникнення відповідних правовідносин із правовими наслідками, що з цього випливають, чим створюють правову невизначеність, а відтак, порушують права учасників цивільних правовідносин.

Позивач ґрунтується на тому, що кредитний договір був укладений 13.09.2012, однак, доказів укладення договору цією датою немає, в тому числі, немає доказів ані видачі відповідачу кредитної картки в цей день, ані обороту за нею, а певні дані щодо кредитної картки та обороту за нею фіксуються лише з 14.05.2015. Для пов`язування платіжних/кредитних карток, щодо руху коштів за якими є певні дані, з кредитним договором, якщо такий укладався 13.09.2012, немає належних підстав і доказів, на видачу конкретної картки (карток) в рамках такого договору позивач не посилався, в позовній заяві про це не вказував.

Із урахуванням наведеного, відповідач повинен був ясно, у передбаченій законом, у даному випадку – письмовій формі здійснити своє волевиявлення щодо укладання кредитного договору з індивідуальними умовами кредитування шляхом підписання відповідного документа (документів, за потреби – відповідних положень Умов і Правил), у якому (яких) такі умови зафіксовані (вищенаведені норми закону та ст. 203 ч.ч. 3, 4, ст. 205 ЦК України). Дотримання належної форми і порядку укладання договору є обов`язком саме кредитора – сторони, яка запропонувала укласти договір невизначеному колу осіб, розробила його умови (ст. 634, ст. 641 ч. 1 ЦК України).

Ці вимоги закону не були виконані. У справі немає жодного підписаного відповідачем документа, який би доводив факт узгодження з ним конкретних індивідуальних умов кредитування, передусім, суми кредиту, плати за кредит (відсотки), строку кредитування, конкретних умов відповідальності за порушення зобов`язання (підвищені відсотки, види і формули нарахування пені, штрафу). У справі немає й будь-яких даних про сукупну вартість кредиту та доведення її до відповідача. Посилання банку в позовній заяві на те, що сторони належним чином узгодили умови кредитування, зокрема, в Довідці про умови кредитування, безпідставне.

Відтак, у справі відсутні докази щодо волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та докази укладення договору 13.09.2012. На час розгляду справи судом не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати умови, на яких були надані банком кошти відповідачу, зокрема, щодо дійсно наданої суми коштів, порядку і періодичності сплати за кредитом, строку кредиту, відсоткової ставки за кредитом, комісій, які впливають на сукупну вартість кредиту, конкретної відповідальності за порушення грошових зобов`язань, тоді як ці елементи належать до істотних умов кредитного договору.

Як з`ясовано під час апеляційного розгляду справи, наданими позивачем документами не встановлюються факти і обставини щодо дійсних умов кредитування, які повинні бути встановлені лише письмовим доказом – власне текстом договору з індивідуальними умовами кредитування, що тільки й може бути належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом як факту укладення договору, так і його умов.

Аналогічно й один лиш розрахунок заборгованості за відсутності інших необхідних доказів не є належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом щодо власне кредитної заборгованості з відповідними її елементами. Понад те, і наданий позивачем розрахунок заборгованості не ґрунтується ані на законі, ані на договорі.

Банк з 01.06.2015 по 30.09.2019 у відповідні місяці додавав до суми кредиту нараховані відсотки, нараховуючи в подальшому на таку збільшувану суму кредиту нові відсотки, а також у період з липня по листопад 2015 року та з лютого 2018 року по вересень 2019 року пеню (з урахуванням вищенаведених обставин щодо пені). Таке збільшення суми кредиту підтверджується помісячними даними розрахунку заборгованості:

за рахунок відсотків, до прикладу:
заборгованість за наданим кредитом станом на 31.12.2017 складала 10000,00 грн, у періоді з 01.01.2018 по 31.01.2018 до цієї суми були додані 699,19 грн зафіксованих витрат клієнтом кредитних коштів і 362,58 грн нарахованих відсотків, що утворило заборгованість за наданим кредитом у розмірі 11061,77 грн і з урахуванням руху коштів і нарахувань за місяць (включаючи сплачені на погашення заборгованості 0,47 грн) дало заборгованість за наданим кредитом на 31.01.2018 у сумі 11061,30 грн;

за рахунок відсотків і пені, до прикладу:
заборгованість за наданим кредитом станом на 30.06.2015 складала 494,15 грн, у періоді з 01.07.2015 по 31.07.2015 до цієї суми були додані 27,92 грн нарахованих відсотків, 50,00 грн нарахованої пені, що утворило заборгованість за наданим кредитом на 31.07.2015 у розмірі 572,07 грн;
заборгованість за наданим кредитом станом на 30.06.2019 складала: за розрахунком – 31248,00 грн, за банківською випискою – 31248,37 грн, у періоді з 01.07.2019 по 31.07.2019 до цієї суми були додані 2156,86 грн і 100,00 грн різних видів нарахованої пені, що утворило заборгованість за наданим кредитом на 31.07.2019 у розмірі: за розрахунком – 33505,00 грн, за банківською випискою – 33505,23 грн.

Застосування такого алгоритму нарахувань призвело до штучного збільшення обліковуваної суми (тіла) кредиту за рахунок коштів, які не видавалися відповідачу фактично. На збільшену за рахунок додавання нарахованих відсотків і пені суму кредиту нараховувалися нові відсотки і пеня, в тому числі, такі нарахування здійснювалися й на частину пені, яка в подальшому була виключена з суми (тіла) кредиту. Саме в такий спосіб позивач (з урахуванням сум, які вносилися відповідачем на погашення заборгованості) визначив заборгованість за сумою кредиту в розмірі 30948,37 грн, а також виходячи з такого алгоритму здійснював нарахування відсотків і пені. Втім, позивач не надав суду доказів наявності в нього права відповідно до закону та/або договору здійснювати нарахування в зазначений спосіб, доказів узгодження цього з відповідачем, доведення до його відома таких умов нарахувань.

Посилання в цьому зв`язку на наявні в справі Умови і Правила не можуть враховуватися з підстав, наведених вище. Поза тим, і ці Умови і Правила не містять відповідних умов договору, а сформульовані в них умови не підтверджують права позивача діяти в такий спосіб. Зокрема, зазначене в п.п. 2.1.12.9., 2.1.12.10. Умов і Правил договірне списання коштів у відповідній черговості на погашення боргових зобов`язань пов`язується з узгодженням відповідних умов у Заяві клієнта та в Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування, чого немає.

Доказів про передбачення в будь-який спосіб можливості зарахування пені до суми кредиту, рівно як і можливості нарахування на збільшену в такий спосіб суму кредиту відсотків і пені в справі немає, а фактичне нарахування неустойки на неустойку суперечить правовій природі неустойки (ст. 549 ЦК України, інші норми законодавства) і є недопустимим.

З огляду на надані позивачем матеріали, множинність варіантів індивідуальних умов кредитування та відсутність документального підтвердження щодо варіанту, який у передбачений законом спосіб застосовувався у відносинах із відповідачем, доводи позову щодо умов надання коштів не можуть бути враховані. Здійснення сторонами певних цивільних прав і обов`язків, що виникли внаслідок їхніх дій, в тому числі, періодичне списання банком коштів в рамках певних банківських послуг, не спростовує факту недотримання належної форми договору, сама по собі сплата певних платежів відповідачем не може свідчити про належне досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, про обізнаність з усіма умовами договору, якщо не були дотримані вимоги закону щодо відповідного оформлення правовідносин. Нарахування поза сумою фактично наданих банком коштів, що ґрунтуються на факті укладення кредитного договору, за таких умов безпідставні.

Беручи до уваги, що для визначення в обраний позивачем спосіб елементів пред`явленого до стягнення боргу правових підстав немає, наявність або відсутність фактичної заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» підлягає визначенню шляхом зменшення загальної суми, яка відповідно до позиції позивача та розрахунку заборгованості кваліфікується як сума (тіло) кредиту (73945,79 грн), на безпідставно включені до цієї суми відсотки (19080,55 грн) і пеню (1400,00 грн), а також на суму коштів, внесених відповідачем у рахунок погашення заборгованості (50670,41 грн): 73945,79 грн – 19080,55 грн – 1400,00 грн – 50670,41 грн = 2794,83 грн. 

Мотивуючи свою апеляцію, позивач посилався на правові позиції, висловлені Верховним Судом у справах, що виникли з кредитних правовідносин, проте, такі посилання не підтверджують обґрунтованості правової позиції позивача, доведеності позову, апеляції та не можуть бути враховані.

У цій справі не може бути застосована правова позиція щодо безпідставності тверджень про те, що через відсутність підпису позичальника на договорі банківського обслуговування цей договір є нікчемним, висловлена Верховним Судом у справі № 923/760/18 (постанова від 08.07.2019), розглянутій в порядку господарського судочинства за цілком інших обставин, відповідно до яких: договір за правилами приєднання був укладений банком з юридичною особою, за виконання зобов`язань якою поручилася фізична особа; всі параметри і реквізити договору були визначені, був укладений змішаний договір банківського рахунку та кредитний договір; позичальник підписав Заявку на отримання кредиту в Приват24 для бізнесу із використанням електронного цифрового підпису; були виконані необхідні умови приєднання до договору; питання про відсутність підпису під Умовами і Правилами поставив не позичальник, а поручитель, який лише й оскаржив судові рішення першої та апеляційної інстанцій.

Постанова Верховного Суду від 29.07.2020 у справі № 753/10779/16-ц була ухвалена в спорі про визнання недійсним кредитного договору за позовом позичальника, пред`явленим на захист його прав як споживача фінансових послуг, оскільки, відповідно до його правової позиції, договір не був укладений у письмовій формі. Суд касаційної інстанції роблячи висновок про те, що кредитний договір був укладений, врахував, що позичальник подав до банку заявку про умови кредитування з використанням конкретної платіжної картки, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, заяву на зміну персональних даних клієнта, а також схвалив правочин своїми наступними діями, укладений між сторонами кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені для такого виду правочину. Предмет позову та фактичні обставини вищевказаної справи не відповідають тим, які є в справі, що розглядається, де встановлено, що істотні умови кредитного договору сторонами не були погоджені в належний спосіб.

У справі № 739/119/17 (а не № 739/119/17-ц, якої в ЄДРСР немає) мав місце позов позичальника про визнання кредитного договору нікчемним, при цьому, було встановлено, що кредитний договір за правилами договору приєднання був укладений, позичальник в електронній формі дав згоду на використання в межах цього договору сервісу «Миттєва розстрочка», проте, в подальшому вважаючи свої права як споживача фінансових послуг порушеними через неналежне, як він вважав, укладення договору щодо вказаного сервісу, просив визнати договір нікчемним. Суд касаційної інстанції встановив, що після надання згоди на погашення заборгованості за кредитним договором шляхом приєднання до сервісу «Миттєва розстрочка» позивач систематично користувався наданими за вказаним сервісом кредитними коштами, дій щодо відкликання прийняття пропозиції банку не вчинив, що свідчить про його волевиявлення на виконання умов договору, а якщо недійсність певного правочину встановлена законом (нікчемний правочин) позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. Такі правові та фактичні обставини відсутні в справі, що розглядається, а відповідна правова позиція незастосовна.

Справа № 284/157/20 (а не № 284/157/20-ц, якої в ЄДРСР немає) виникла з договору про картковий кредит, де банк пред`явив позов до позичальника про стягнення боргу і в постанові від 02.12.2020 Верховний Суд підтвердив раніше сформовану в таких справах правову позицію, відповідно до якої належить враховувати права споживача банківських послуг у договорі, укладеному за правилами договору приєднання, щодо ознайомлення з умовами договору, щодо відповідальності кредитора в таких договорах тощо. Водночас у справі було встановлено, що позичальник окрім анкети-заяви підписав і паспорт споживчого кредиту, де зазначені умови кредитування, чому не була дана оцінка. У справі, що розглядається, фактичні обставини інші.

Посилання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 189/2109/18 (постанова від 22.07.2020) про те, що обставини кредитування за договором приєднання підлягають оцінці на підставі наявних доказів щодо укладання договору та його виконання в сукупності безпідставне, оскільки під час розгляду вказаної справи було встановлено, серед іншого, що позичальник виявив бажання оформити кредитний ліміт у визначеному розмірі за конкретними умовами кредитування, сторони в анкеті-заяві погодили істотні умови кредитного договору, зокрема: базову відсоткову ставку, комісію за кредитне обслуговування, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, комісію за зняття коштів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штраф за порушення строків внесення платежів. Тобто, мали місце цілком інші фактичні обставини, аніж у справі, що розглядається.

Висловлена Верховним Судом у справі № 159/2146/15-ц (постанова від 26.09.2018) позиція про те, зокрема, що під час розгляду справи підлягають перевірці розрахунок заборгованості та інші докази, належить встановити дійсний розмір заборгованості, стягнути кошти в межах доведеного тощо, по-перше, стосувалася спору, який виник із договору про валютний кредит, забезпечений іпотекою, з чітко погодженими умовами кредитування, а не з договору приєднання про картковий кредит, по-друге, врахована під час апеляційного розгляду справи, оскільки відповідні обставини з`ясовані та перевірені, з урахуванням чого прийняте рішення за результатом розгляду апеляції кредитора.

Вирішуючи в касаційному порядку справу № 375/250/18, Верховний Суд постановою від 23.12.2019 скасував постанову апеляційного суду та направив справу на новий апеляційний розгляд, оскільки, як було встановлено, суд першої інстанції задовольнив позов банку про стягнення боргу за кредитним договором частково, а апеляційний суд, розглянувши справу за апеляцією позивача, скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові за його недоведеністю, чим порушив норми процесуального права, вийшов за межі вимог апеляційної скарги, крім того, не дав оцінки доказам, аргументам апеляційної скарги. У справі, що розглядається, відповідні обставини апеляційним судом перевірені, а недопустимість погіршення правового становища сторона за її ж апеляцією за відсутності апеляції протилежної сторони врахована.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі послалося і на постанову Верховного Суду у справі № 755/7704/15-ц не вказавши дати її ухвалення, втім, у Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутня постанова Верховного Суду в такій справі, а за даними цього реєстру судовий розгляд справи завершився ухваленням постанови Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2018.

Надані позивачем суду Умови і Правила є об`ємними, у певних частинах суперечливими та є складними для сприйняття і розуміння звичайним споживачем фінансових (кредитних) послуг. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 висловила правову позицію щодо укладення кредитного договору зі споживачем фінансових послуг за правилами договору приєднання та стягнення на вимогу кредитора боргу за таким договором, згідно з якою покладання на слабшу сторону – споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору за обставин, коли пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, не відповідає основним засадам цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, принципу справедливості, добросовісності та розумності.

З огляду на обставини справи, характер спірних правовідносин та суть висновку, сформульованого в указаній постанові Великої Палати Верховного Суду, такий підлягає врахуванню в спорі.

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

В справі, що розглядається, таких підстав для стягнення боргу поза сумою коштів, які відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи фактично були надані банком відповідачу та були ним використані, немає, розрахунок пред`явлених до стягнення сум, на перевірці якого наполягав апелянт, не можна визнати обґрунтованим, здійсненим відповідно до чітко визначених і погоджених сторонами умов кредитування та підтвердженим доказами. У частині стягнення відсотків, а також фактично отриманих відповідачем коштів у сумі понад встановлену апеляційним судом суд першої інстанції відмовив правильно по суті. Водночас вирішуючи позов за вимогою про стягнення суми (тіла) кредиту суд першої інстанції не врахував дійсних обставин і умов, з урахуванням яких була визначена кредитором відповідна сума, яка, своєю чергою, слугувала базою для нарахування відсотків. Під час апеляційного розгляду справи встановлена неправомірність розрахунку кредитором суми кредиту та похідних від неї нарахувань як така.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення у повному обсязі елементів боргу, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. По суті у справі немає доказів щодо обставин, які мають істотне значення в спорі. Позивач, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, просив суд першої інстанції розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику його представника, на підставі наданих ним доказів, які вважав достатніми для задоволення позову (а.с. 4, 63, 65). Доводи позову, а також доводи апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

З огляду на викладене вище, доводи позивача про укладення договору в належній формі, з дотриманням вимог закону, та, відповідно, про наявність підстав для застосування правил щодо стягнення боргу за кредитним договором не можуть бути враховані судом. Такі доводи не можуть розглядатися поза сукупністю інших обставин справи і не створюють підстав для визнання факту належного укладення договору із досягненням згоди щодо всіх його істотних умов.

Суд першої інстанції не мав підстав для задоволення вимоги про стягнення відсотків, у якій відмовив, а також правильно по суті виходив із того, що стягненню підлягають кошти, що фактично були надані банком відповідачу та не були тим повернені. Саме в цьому сенсі суд правильно в зазначеній частині врахував правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Утім, суд не встановив із належною повнотою фактичних обставин справи та повною мірою не врахував дійсних фактичних і правових підстав, із яких належало відмовити в задоволенні вимоги позову про стягнення фактично наданих відповідачу коштів у сумі понад ту, що була встановлена під час апеляційного розгляду справи (2794,83 грн). Задоволенню підлягала справедлива саме в цій частині вимога банку, тоді як суд першої інстанції задовольнивши вимогу щодо стягнення 10000,00 грн лише з огляду на наявні певні дані щодо максимального розміру встановленого кредитного ліміту не врахував відсутності підстав для стягнення коштів у сумі, що перевищує 2794,83 грн.

Доводи апеляції не спростовують правильності по суті та обґрунтованості відмови в частині вимог позову та не дають підстав для задоволення відповідних вимог банку. Поряд із цим, не може бути погіршене правове становище позивача, який подав апеляцію на судове рішення, за відсутності апеляції протилежної сторони. Відповідач ОСОБА_1 рішення суду в частині стягнення з нього на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» 10000,00 грн заборгованості не оскаржував.

Виходячи з наведеного, з урахуванням положень ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України і на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 цього Кодексу апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині правового обґрунтування відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи, залишивши резолютивну частину рішення суду щодо стягнення суми коштів без змін.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково, заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 7 грудня 2021 року змінити щодо обґрунтування мотивувальної частини рішення відповідно до редакції постанови апеляційного суду.
Резолютивну частину рішення суду щодо стягнення суми коштів залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді