КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
  
Апеляційне провадження                                                                                                                                                                  
№ 22-ц/824/288/2022                                                                       

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

04 травня 2022 року                                                                       місто Київ
                                                                                             справа № 755/12426/21                              
  
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                     суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                   
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Яровенко Н.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про зміну розміру аліментів, -
     
                                               В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив:
зменшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а саме з 1/4 частини від його заробітку (доходу) на 1/6 частину від його заробітку (доходу).
В обґрунтування вимог посилався на те, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Вказував, що на його утриманні також перебуває ще одна дитина           ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого він сплачує аліменти згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу).
Зазначав, що його майновий стан не дозволяє належним чином утримувати двох дітей в розмірі по 1/4 частині від його доходів, оскільки відповідно до довідки з Пенсійного фонду та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків він не має доходів за 2021 рік.
Посилався на те, що він не має постійного заробітку та перебуває на обліку в Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості.
Вказував, що на даний час у нього наявна заборгованість по аліментам на утримання дочки ОСОБА_3 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що у позовній заяві ним зазначалась інформація не тільки щодо наявності іншої дитини ОСОБА_4 , а і щодо погіршення майнового стану в зв`язку з відсутністю роботи та перебування з 29 червня 2021 року на обліку в Центрі зайнятості. 
Вказував, що після подання позовної заяви та відкриття провадження по справі він був працевлаштований на посаді двірника в Інституті біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, а потім переведений на посаду сторожа з розміром заробітної плати 6083,24 грн. 
Зазначав, що з рівнем заробітної плати в розмірі 6083,24 грн. та сплатою аліментів в розмірі 1/4 на одну дитину (1520,81 грн.) та на іншу дитину в розмірі 1/4 (1520,81 грн.) в нього залишається 3041,62 грн., тобто залишається сума, що є не достатньою для належного існування.
Посилався на те, що на момент звернення до суду з позовом він мав заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 у розмірі 26000 грн.
Вказував, що він також сплачує аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , розмір аліментів на якого за рішенням суду був присуджений в розмірі 1/4 частини від всіх доходів боржника, проте в зв`язку з утримання та народженням ОСОБА_3 в 2017 році ним за усною домовленістю з матір`ю його сина було змінено розмір аліментів на 1/6 від всіх його доходів, оскільки законодавством передбачений мінімум на двох дітей визначений в розмірі 1/3 від всіх доходів боржника.
Зазначав, що розмір аліментів 1/4 частина від всіх його доходів на утримання ОСОБА_3 є для нього непосильним та таким, що погіршує становище іншої дитини, що перебуває на його утриманні.
Зауважував, що ним не було отримано відзив відповідача та оскільки він був поданий в порушення ст.178 ЦПК України, він просив суд не приймати його до уваги та не враховувати під час винесення рішення, однак суд першої інстанції проігнорував дане твердження та прийняв до розгляду відзив на позовну заяву.
14 лютого 2022 року від представника відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказувала на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просила рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Зазначала, що дочка ОСОБА_5 проживає разом з відповідачем, яка самостійно намагається забезпечити дитину. Вказувала на те, що позивач дочкою не цікавиться, фінансово не забезпечує, жодної участі у її вихованні не приймає. Посилалася на те, що даним зверненням до суду ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 лютого 2021 року.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог та не встановлення умов, які могли б бути підставою згідно з ч.1 ст.192 СК України для зміни (зменшення) розміру аліментів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.  
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Згідно з ст.141  СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 1статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом даної норми СК України зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з'явився додатковий обов'язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо.
Згідно з роз`ясненнями, які виклачені у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13.
Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, посилався на те, що з часу призначення аліментів у нього погіршився майновий стан у вигляді відсутності роботи, перебування на обліку в Центрі зайнятості, перебування на його утриманні ще однієї дитини, на утримання якої він сплачує аліменти згідно рішення суду у розмірі 1/4 частини від своїх доходів та наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 .
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є батьком            ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2013 року і до повноліття дитини.
Сторони по справі мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає з відповідачем ОСОБА_2 .
Рішенням Дніпровського районного суду містаКиєва від 16 лютого 2021 року стягнуто щомісячно з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 аліменти на утриманню малолітньої дитини - доньки  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 жовтня 2020 року і до повноліття дитини.
З довідок з Пенсійного фонду України від 11 червня 2021 року та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 16 червня 2021 року вбачається, що за період з 1 кварталу 2020 року по 1 квартал 2021 року інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня.
Згідно довідки Солом`янської районної філії Київського міського центру зайнятості від 29 червня 2021 року №269.1-2075/21 ОСОБА_1 з 29 червня 2021 року був зареєстрований в Солом`янській районній філії Київського міського центру зайнятості як безробітний.
Відповідно до наказу Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 28 липня 2021 року №85-К   ОСОБА_1 прийнято тимчасово на посаду двірника в адміністративно-господарський відділ з 02 по 26 серпня 2021 року на період відпустки                ОСОБА_7 .
Наказом Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 20 серпня 2021 року №105-К ОСОБА_1 двірника адміністративно-господарського відділу переведено на посаду сторожа того ж відділу з 27 серпня по 19 вересня 2021 року на період відпустки ОСОБА_8 .
Згідно наказу Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 17 вересня 2021 року №118-К ОСОБА_1 продовжено строк роботи на посаді сторожа з 20 вересня 2021 року по 13 жовтня 2021 року на період відпустки ОСОБА_9 .
З довідок про доходи, виданих Інститутом біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України від 31 серпня 2021 року №391, від 29 вересня 2021 року №394, доходи ОСОБА_1 за період з 02 серпня по 31 серпня 2021 року склали 6083,24 грн., за період з 01 вересня по 30 вересня 2021 року - 6437 грн.
Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить: з 1 січня - 1921 грн., з 1 липня - 2013 грн., з 1 грудня - 2100 грн.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років: з 01 січня - 2100 грн., з 01 липня - 2201 грн., з 01 грудня - 2272 грн.
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).
Колегія суддів відхиляє доводи позивача про зміну його майнового стану з посиланням на довідку Солом`янської районної філії Київського міського центру зайнятості від 29 червня 2021 року №269.1-2075/21, оскільки ОСОБА_1  є людиною працездатного віку, здоровий за станом здоров'я, офіційно з 02 серпня 2021 року працевлаштований та отримує заробітну плату, а визначений судом першої інстанції у рішенні від 16 лютого 2021 року розмір аліментів - 1/4 частина від заробітку (доходу) ОСОБА_1 є ненабагато більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Отже, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав згідно з ч.1 ст.192 СК України для зміни (зменшення) розміру аліментів.
Наявність у позивача дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку він сплачує аліменти згідно рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 грудня 2013 року у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, не свідчить про погіршення матеріального стану позивача.
Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19.
Слід зазначити, що діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі  №691/926/20.
Доводи апеляційної скарги про те, що з рівнем заробітної плати в розмірі 6083,24 грн. та сплатою позивачем аліментів в розмірі 1/4 на одну дитину            (1520,81 грн.) та на іншу дитину в розмірі 1/4 (1520,81 грн.) в нього залишається виключно 3041,62 грн., тобто залишається сума, що є не достатньою для належного існування, колегія суддів відхиляє, оскільки вказане не є підставою у розумінні ч.1 ст.192 СК України для зменшення розміру аліментів.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що відзив відповідача був поданий в порушення ст.178 ЦПК України та суд не повинен був його приймати до уваги, спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що відповідач ознайомилася з матеріалами справи 04 серпня 2021 року та отримала копію позовної заяви з додатками (а.с.40), та протягом п`ятнадцяти днів 16 серпня 2021 року направила на адресу суду відзив на позовну заяву.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
                        
Головуючий:
 
Судді: