Справа № 352/917/18 
Провадження № 22-ц/4808/595/22 
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2022 року м. Івано-Франківськ
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Фединяка В.Д.
секретаря                                       Максимів Ю.В.,
з участю                 апелянта ОСОБА_1 та його представника адвоката Семчука М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Струтинським Р.Р. 23 лютого 2022 року у м.Тисмениця Івано-Франківської області, по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Тисменицького районного ВДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , 
                                                в с т а н о в и в :
У січні 2022 р. ОСОБА_1 звернувся в суд зі скаргою на дії начальника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Скарга мотивована тим, що на виконанні у Тисменицькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № 677163070 (ВП №62676680 та №62676197) про стягнення з ОСОБА_2 на його користь боргу на загальну суму 28671 грн відповідно до рішення та виконавчих листів Тисменицького районного суду Івано-Франківської області. 
По даному виконавчому провадженню звернено стягнення на майно боржника, а саме на 1/6 частку власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка описана, арештована та підлягає примусовій реалізації на електронних торгах. 
08 грудня 2021 року старшим державним виконавцем Шаманським П.С. надіслано письмове повідомлення з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно, а саме 1/6 частку вищезазначеної квартири за ціною 69855 грн 10 коп. Він вирішив прийняти таку пропозицію та бажав залишити за собою вказане нереалізоване майно. Однак через важке матеріальне становище, немає можливості сплатити різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь у встановлений виконавчою службою 10-денний строк, у зв`язку з чим звернувся із письмовою заявою до ДВС щодо розстрочення оплати на 10 місяців до 01 листопада 2022 р. 
24 грудня 2021 р. листом начальника Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відмовлено йому у розстроченні оплати різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню. Одночасно зазначено, що таку оплату слід провести у 10-ти денний термін. В іншому випадку виконавче провадження буде закрито, арешт з майна буде знято, майно буде повернуто боржнику. 
Просив зобов`язати начальника Тисменицького РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії, а саме надати розстрочку виплати різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню в сумі 40479,30 грн на 10 місяців до 01.11.2021 р (а.с.174-177,том.2).
Ухвалою  Тисменицького районного суду від 23 лютого 2022 у задоволенні скарги відмовлено (а.с.213-216,том.2).
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу, у якій посилаються на порушення та неправильне застосування норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що  в скарзі не вказував на неправомірність дій начальника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а лише зазначив, що через відмову в наданні розстрочки виплати різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню в сумі 40479 грн 30 коп на 10 місяців до 01 листопада 2022 року рішення суду не буде виконано. Тобто його права не будуть захищені. 
Через важке матеріальне становище (отримує невелику пенсію, інвалід) не має можливості сплатити одним платежем вказану суму саме в строк, визначений державним виконавцем. Крім того, він та його представник вказували на те, що таке розстрочення не заборонено законом (п.9 ст.10 ЦПК України). А якщо немає такої заборони, відповідно діють загальні засади законодавства « дозволено все, що не заборонено законом».
Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу (а.с.219-222,том.2).
Представник Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі подав відзив на апеляційну скаргу.
Вказує, що згідно ч.8 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. 
Виходячи зі змісту такого формулювання даної норми, слід зробити висновок про імперативний наказ законодавця щодо визначення порядку оплати різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь. Таке підтверджується також Інструкцією з організації примусового виконання рішень та Порядком реалізації арештованого майна, які не містять положень, які б мали характер відмінний від тих, які передбачені ч.8 ст. 61 Закону України Про виконавче провадження. Аналіз наведеного свідчить про неможливість надання Тисменицьким ВДВС згоди на розстрочення стягувачу виплати суми коштів, передбаченої вищевказаною нормою, навіть з урахуванням аргументації скаржника його важким матеріальним становищем. Всі заходи примусового виконання є вчиненими в рамках вимог чинного законодавства.
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін (219-222,том.2).
У судове засідання не з`явився представник Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі, просить справу розглядати без його участі. 
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу за відсутності Тисменицького ВДВС в Івано-Франківському районі .
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника адвоката Семчука В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд, керуючись ч.8 ст.61 Закону України Про виконавче провадження, встановивши, що дії начальника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Соповського І. є правомірними та такими, що вчинені у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. При цьому суд зазначив, що питання щодо розстрочення стягувачу сплати різниці між сумою боргу та вартістю 1/6 частки квартири може бути вирішене у порядку ст. 435 ЦПК України, яка передбачає зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.
З таким висновком апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
Встановлено, що на виконанні у Тисменицькому РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться зведене виконавче провадження №67716307, що включає в себе: ВП №62676680 щодо виконання виконавчого листа № 352/917/18, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 12.02.2020 р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної та моральної шкоди 28671 грн та №62676197 щодо виконання виконавчого листа № 352/917/18, виданого Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області 12.02.2020 р. про стягнення з ПАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 704,80 грн.
У ході виконання даного зведеного виконавчого провадження постановою про опис та арешт майна від 09.04.2021 р. накладено арешт на 1/6 частку власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке підлягає примусовій реалізації на електронних торгах.
Згідно протоколу №558313 від 01.11.2021 р. вказане майно не реалізувалось на третіх електронних торгах, про що листом від 01.12.2021 р. № 27685 начальника Тисменицького ВДВС Соповського І. повідомлено стягувача ОСОБА_1 та запропоновано останньому залишити за собою нереалізоване майно за ціною 69855,10 грн.
Відповідно до ч.6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.
Стягувач ОСОБА_1 у своїй заяві від 10 грудня 2021 р. погодився на залишення за ним нереалізованого майна, а саме 1/6 частки власності квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та просив через своє важке матеріальне становище розтермінувати різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягає стягненню на його користь на 10 місяців до 01 листопада 2022 р.
Згідно ч.8 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.
Листом начальника Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Соповського І. від 20.12.2021 р. № 29676 стягувача ОСОБА_1 повідомлено про неможливість надання Тисменицьким ВДВС згоди на розстрочку виплати суми коштів, оскільки ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" чітко вказано обов`язок сплати протягом 10 робочих днів різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, жодного розтермінування коштів законодавством не передбачено (а.с.183,том.3).
Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульованоЗаконом України «Про виконавче провадження».
Відповідно дост. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно дост. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
З урахуванням наведеного, в діях державного виконавця відсутня будь-яка бездіяльність, останній діяв в межах вимог Закону України «Про виконавче провадження», заявника повідомлено листом від 20.12.2021 р. № 29676 про неможливість надання Тисменицьким ВДВС розстрочки виплати суми коштів, оскільки ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов`язок сплати протягом 10 робочих днів різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача. Розстрочка сплати коштів законодавством не передбачена і така дія виходитиме за межі повноважень державного виконавця.
Отже, дії державного виконавця відповідали з ч. 1-2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" , а також відповідали вимогам статті 61 Закону України «Про виконавче провадження».
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції дотримано норми матеріального та процесуального права, доводи апелянта не дають підстав для скасування правильної по суті ухвали суду, а тому її слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 374,375,381-384 ЦПК України, суд
                                                   п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий                                             І.О. Максюта
Судді:                                                       Л.В.Василишин
                                                                  В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 08.06.2022 року