ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2022 р.                                                               Справа №914/3364/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючої судді                                                            Галушко Н.А.
суддів                                                                                Желіка М.Б.                                                                                                                        Орищин Г.В.
сторони в судове засідання не викликались

розглянувши апеляційну скаргу в порядку спрощеного позовного провадження Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» №НЮ-1/665 від 14.02.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/553/21 від 18.02.2022)
на рішення Господарського суду Львівської області  від 26.01.2022  (повний текст складено 26.01.2022)
у справі №914/3364/21
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів
до відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», м. Львів
про стягнення 28 900,00 грн неустойки

Короткий зміст позовних вимог та оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення 28 900,00 грн неустойки.
Позов обґрунтовується тим, що згідно ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМЗВС) позивачем нараховано відповідачу неустойку у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу понад вантажопідйомність вагону, у розмірі 28 900,00 грн. Позивач вважає, що при імпортному перевезенні стягнення неустойки та провізних платежів з одержувача за допущене відправником навантаження вагону понад його максимальну вантажопідйомність передбачено ст. 31 УМЗВС незалежно від того, чи є вина вантажоодержувача у виявленому порушенні. На думку позивача, § 1 ст. 31 УМЗВС є прямою нормою, відповідно до якої на одержувача вантажу покладається обов`язок сплатити залізниці відповідну неустойку в зв`язку з завантаженням відправником вагонів понад їх максимальну вантажопідйомність, яка передбачена п.3 ч.1 § 3 статті 16 УМЗВС.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.01.2022 у справі №914/3364/21 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду обгрунтовано тим, що виходячи з змісту статей Статуту залізниць та УМЗВС відповідальність за правильність та достовірність даних при заповненні документів при відправленні покладається на вантажовідправника. Суд не вбачає підстав для нарахування позивачем відповідачу неустойки у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу, оскільки відповідно до положень ст. 16 УМЗВС таку неустойку сплачує відправник перевізнику, а не одержувач, яким є ДТЕК Бурштинська ТЕС.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Акціонерним товариством “Українська залізниця”, м. Київ в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області  від 26.01.2022 у справі №914/3364/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, посилаючись на те, що судом не надано належну оцінку матеріалам та обставинам справи, порушено та невірно застосовано норми матеріального права.
Скаржник вважає, що судом помилково застосовано норми § 1 ст. 16 СМГС, відповідно до якої, відправник забезпечує правильність відомостей та заяв, зазначених ним у накладній та несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного чи неповного зазначення цих відомостей та заяв, а також за їх внесення у невідповідну графу накладної. Вказаною нормою передбачено, що якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком: відправника перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення; одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснюване ним перевезення.
Скаржник вважає, що відносно неустойки діє такий же порядок (§ 1 ст. 31 СМГС). Статтею 31 СМГС визначено, що сплата провізних платежів перевізнику, що видає вантаж, за здійснене ним перевезення, є обов`язком одержувача. При цьому §1 містить зауваження, що такий саме порядок діє у відношенні неустойок.
Отже, на думку скаржника, при імпортному перевезенні стягнення неустойки та провізних платежів з одержувача за допущене відправником навантаження вагону понад його максимальну вантажопідйомність передбачено ст. 31 СМГС незалежно від того чи є вина вантажоодержувача у виявленому порушенні.
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду просить залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
На думку відповідача, виходячи з змісту статей Статуту залізниць та УМЗВС відповідальність за правильність та достовірність даних при заповненні документів при відправленні покладається на вантажовідправника. AT «ДТЕК ЗАХІДЕНЕПГО» ВП Бурштинська ТЕС є одержувачем вантажу, а не відправником, а отже, не може нести відповідальності у вигляді неустойки за завантаження вагонів понад вантажопідйомність відправником на підставі ст. 16 УМЗВС.
Відповідач вважає, що в СМГС відсутня пряма норма, якою б на одержувача вантажу покладався обов`язок сплатити залізниці призначення суму штрафу, нарахованого у зв`язку з завантаженням відправником вагонів понад їх максимальну вантажопідйомність. Відтак, відповідач не є відправником вантажу та не може нести відповідальності у вигляді штрафу за завантаження вагонів понад вантажопідйомність вантажовідправником на підставі ст.12 СМГС.
Відповідачем не було завдано жодних збитків позивачу, відсутні належні докази, які б свідчили про заподіяння позивачеві збитків та порушення інших його інтересів (відсутній факт пошкодження у зв`язку із цим вагонів чи залізничного покриття). Виходячи з змісту статей Статуту залізниць та УМЗВС відповідальність за правильність та достовірність даних при за заповненні документів при відправленні покладається на вантажовідправника.
Відповідно стягнення неустойок, на думку відповідача, провадиться перевізником, який виявив порушення, з платника (відправника, одержувача, експедиторської організації), зазначеного у графі 22 накладної УМЗВС, що оплачує провізні платежі даному перевізнику.
Процесуальні дії суду у справі.          
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2022 справу №914/3364/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя – Галушко Н.А., судді Желік М.Б., Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 23.02.2022 у справі №914/3364/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Українська залізниця”, м. Київ в особі Регіональної філії “Львівська залізниця” №НЮ-1/665 від 14.02.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/553/21 від 18.02.2022) на рішення Господарського суду Львівської області  від 26.01.2022  у справі №914/3364/21, апеляційну скаргу вирішено розглядати без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Обставини справи
13.05.2021 згідно накладної №23127622 сполученням Гомель БЧ «Бурштин Львівської залізниці Акціонерним товариством «ДТЕК Західенерго», відокремленим підрозділом якого є Відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС» (згідно Витягу з ЄДРПОУ), було отримано вантаж вугілля кам`яне у вагоні №60378312.
12.05.2021 на станції Здолбунів Львівської залізниці складено комерційний акт №350002/18, оскільки при комісійному зважуванні вагону №60378312 на 150 т електронних тензометричних вагонних вагах, що прибув по зазначеній вище відправці, та на підставі актів загальної форми №4679 від 12.05.2021 та №8138 від 12.05.2021 станції Здолбунів, було встановлено з перевізного документу: маса нетто 70000 кг, тара 23300 кг, маса брутто не вказано, вантажопідйомність вагону - 70 т. В дійсності виявлено: маса нетто 71050 кг, тара 23300 кг, маса брутто 94350 кг, тобто надлишок вантажу проти документа складає 1050 кг. Вантажопідйомність вагону 70 т.
Отже, вагон навантажений понад вантажопідйомність на 1050 кг. При повторному зважуванні вагону надлишок вантажу проти документа і понад вантажопідйомність підтвердився, що загрожує безпеці руху поїздів, чим порушено п.4.1. глави 1 розділу 4 додатку 3 до УМЗВС. Вагон затримано, дано оперативне повідомлення.
З огляду на викладене, на підставі ст. 16 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення позивачем відповідачу нараховано неустойку у розмірі 28900,00 грн, у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу, що належить перевізнику, який виявив цей надлишок.
На підтвердження розміру неустойки позивачем до позовної заяви долучено розрахунок суми штрафу ВП «Бурштинська ТЕС» з детальним описом підрахунку провізної плати.
Позивачем заявлено претензію від 22.07.2021, яку залишено відповідачем без відповіді та задоволення.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення 28900,00 грн неустойки.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови. Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами.
Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (ч. 5 ст. 306 ГК України).
Відповідно до положень ч. 5 ст. 307 ГК України, яка кореспондується з положеннями ч. 2 ст. 908 та ст. 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Перевезення вантажів залізничним транспортом регулюється Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, Правилами перевезення вантажів, що на підставі цього Статуту затверджені наказом Міністерства транспорту України.
Пунктом 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.
Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (УМЗВС), до якої Україна долучилась 05.06.1992, встановлено єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1 ст. 3 УМЗВС).
Порядок застосування умов цієї Угоди, а також спеціальні умови перевезень окремих видів вантажів встановлюються Правилами перевезень вантажів (додаток 1 до цієї Угоди) (§1 ст. 8 УМЗВС).
Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 ст. 14 УМЗВС).
Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 ст. 14 УМЗВС).
Неправильні або неточні відомості, внесені до накладної, не впливають на дійсність договору перевезення (§ 4 ст. 14 УМЗВС).
Як вбачається з матеріалів справи та правомірно встановлено судом першої інстанції, в накладній (для отримувача) в графі 23 «сплата провізних платежів» вказано «БЧ Белинтертранс 2000436/1046954; УЗ АМИ-Трейд 8114631»; в листі видачі вантажу (для перевізника, що видає вантаж отримувачу) в графі 23 «сплата провізних платежів» вказано «УЗ    ТОВ «АМІ-ТРЕЙД» 8114631; БЧ БЕЛИНТЕРТРАНС 2000436/1046954»; в листі повідомлення про прибуття вантажу (для отримувача) в графі 23 «сплата провізних платежів» вказано «БЧ Белинтертранс 2000436/1046954; УЗ АМИ-Трейд 8114631»
Таким чином, згідно вказаних документів платником провізної плати є ТОВ «Амі-Трейд».
Відповідно до § 1 ст. 16 УМЗВС відправник забезпечує правильність відомостей та заяв, зазначених ним у накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного чи неповного зазначення цих відомостей та заяв, а також за їх внесення у невідповідну графу накладної.
Неустойка, про стягнення якої заявлено позовні вимоги позивачем, передбачена пунктом 3 § 3 ст. 16 УМЗВС, відповідно до якого відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність або неповноту зазначених відправником у накладній відомостей та заяв і при цьому встановлює, що при завантаженні вантажу відправником було допущено перевантаження вагона понад його вантажопідйомність.
Параграфом 3 ст. 16 УМЗВС також визначено, що неустойка по пункту 3 даного параграфу стягується у відповідності до положень статті 31 «Сплата провізних платежів і неустойок» в п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу, що належить перевізнику, який виявив цей надлишок.
Так, згідно з § 1 ст. 31 УМЗВС, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше, сплата провізних платежів є обов`язком:
1) відправника - перевізникам, що беруть участь у перевезенні вантажу, за винятком перевізника, що видає вантаж за здійснюване ними перевезення;
2) одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснюване ним перевезення. Відносно неустойки діє такий же порядок.
Відповідно до § 5 ст. 31 УМЗВС провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.
Як на підставу для нарахування АТ «ДТЕК Західенерго» неустойки, передбаченої ст. 16 УМЗВС, позивач посилається на положення ст. 31 УМЗВС, у відповідності до яких сплата провізних платежів, а отже, і неустойки є обов`язком одержувача - перевізнику, який видає вантаж, за здійснюване ним перевезення.
Покликання на встановлений ст. 31 УМЗВС порядок сплати провізних платежів та неустойок не змінює санкції статті 16, відповідно до якої відправник сплачує перевізнику неустойку у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу, що належить перевізнику, який виявив цей надлишок.
Отже, оскільки згідно накладної (для отримувача), в листі видачі вантажу (для перевізника, що видає вантаж отримувачу) та в листі-повідомленні про прибуття вантажу (для отримувача) платником провізної плати є ТОВ «Амі-Трейд», у відповідності до положень ст. 31 УМЗВС відносно неустойки діє такий же порядок сплати, як і щодо провізних платежів.
З огляду на викладене, правомірним є висновок суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування позивачем відповідачу неустойки у п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ГПК України).
Згідно з ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Скаржником належними та допустимими доказами не спростовано висновків суду першої інстанції. Судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи. 
Посилання скаржника на те, що при імпортному перевезенні стягнення неустойки та провізних платежів з одержувача за допущене відправником навантаження вагону понад його максимальну вантажопідйомність передбачено ст. 31 СМГС незалежно від того чи є вина вантажоодержувача у виявленому порушенні є помилковим та спростовується матеріалами справи.
Враховуючи наведене, судова колегія, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого суду, дійшла висновків, що суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 26.01.2022 у справі №914/3364/21 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд, ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» №НЮ-1/665 від 14.02.2022 (Вх.№ ЗАГС 01-05/553/21 від 18.02.2022) залишити без задоволення.
2.Рішення Господарського суду Львівської області  від 26.01.2022  у справі №914/3364/21 залишити без змін.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                               Галушко Н.А.

Суддя                                                                                    Желік М.Б.

Суддя                                                                                    Орищин Г.В.